128 



vatten lösligt ferro-, ferri- eller raanganosalt kan således 

 ej existera i jord, som innehåller humussyrad ammoniak, 

 såvida ej andra ämnen äro närvarande, hvilka kunna bringa 

 det olösliga saltet i lösning; till dessa hör kolsyrad ammo- 

 niak. För vår del behöfva vi ej taga detta i betraktande, 

 emedan ammoniakhalten i våra vatten är ytterst liten. 



En senare forskare, C. O. Eggertz i), yttrar sig om 

 dessa salter på följande sätt: Humussyrorna bilda med kalk 

 och magnesia, med järn- och manganoxid, de motsvarande 

 oxidulerna samt med lerjord föreningar humater, hvilka 

 äro olösliga såväl i vatten som i måttligt koncentrerade 

 alkalilösningar, men hvilka genom öfverskjutande syror el- 

 ler kolsyrade alkalier åter kunna öfverföras i lösning. Med 

 alkalier (ammoniak, kali, natron) bilda humussyrorna i vat- 

 ten lösliga föreningar. Detta visar sig hos vatten, som ge- 

 nomflyter kärr eller andra på organiska substanser rika 

 jordarter, genom dess bruna färg. Detta sista är enligt 

 WoUny 2), som icke angifver skäl för denna uppfattning, 

 icke alltid fallet, emedan dylika vattens bruna färg också 

 kan bero på att en upplösning af „ren humussyra" före- 

 ligger. 



En väsentligen afvikande åsikt hyser Adolf Mayer 3), 

 som säger sig hos alla humater ha funnit den märkvärdiga 

 egenskapen, att i fuktigt tillstånd lösa sig i en ytterst ringa 

 mängd („einer winzig kleinen Menge") alkali, så liten, att 

 det faktiskt gäller endast en molekulärfysisk förändring 



M Studier och undersökningar öfver humusämnena i åker- 

 och kärrjord. Medd. fr. Landtbr. akad. experimentalfält, jN« 3. Stock- 

 holm 1888. 



2) Die Zersetzung der organischen Stoffe und die Humusbil- 

 dungen, pag. 218 (1897). 



3) Landw. Versuchst. 58, 185 (1903). 



