139 



I sammanhang- med diskussionen om betingelserna för 

 ferrihumatens afskiljaude torde ännu ett par viktigare om- 

 ständigheter böra framhållas. 



En sådan är det faktum, att äfven i händelse af ut- 

 fällningsoptimum (tillsats af en sådan mängd ferriklorid- 

 lösning, som genast utfäller humatet under affärguing af 

 vattnet) icke alla organiska ämnen i vattnet utfalla. Detta 

 framgår af de sidd. 121 och 123 anförda tabellerna, hvilka 

 angifva att filtratet visar en, till en del icke obetydlig 

 syreförbrukning. Häraf följer, att vattnet innehåller or- 

 ganisk substans af icke humös natur. I själfva värket är 

 ej detta någonting förvånande. En del af de vid för- 

 multnings- och förruttnelseprocesserna bildade, vattenlös- 

 liga organiska substanserna befinna sig utan tvifvel i ett 

 längre gånget oxidatiousstadium, t. ex. motsvarande Ber- 

 zelius' kall- och källsatssyra, och sannolikt är att de hu- 

 mushaltiga vattnen fortfarande bilda dylika eller ännu län- 

 gre syrsatta oxidationsprodukter af humussyrorna, på sin 

 väg till hafvet. Äfven dessa ämnens undersökning erbju- 

 der forskaren rätt stort intresse, hälst deras mängd, att 

 döma af resultatet af syreförbrukningsbestämningarna, inga- 

 lunda är obetydlig (jfr sid. 132). 



En betraktelse af nyss nämda tabeller kunde gifva 

 anledning till ännu andra reflexioner, t. ex. att syreförbruk- 

 ningen och mängden utfäldt ferrihumat icke stå i propor- 

 tion till hvarandra i samma vatten, vidare att färgning hos 

 filtraten och deras syreförbrukning icke häller äro propor- 

 tionella till hvarandra och till motsvarande humatfällnin- 

 gars absoluta mängd. Utan tvifvel beror alt detta, där 

 icke olikheterna äro en följd af bestämningsmetodernas 

 otillförlitlighet (jfr sid. 126), på att en del af det till sam- 

 mansättningen rätt mångskiftande material, som i det före- 



