140 



gående erhållit benämningen „humussyror", utf alles lättare 

 än andra delar, hvarför humatfällningarna i ena fallet kan 

 vara kolrikare och järnfattigare än i det andra, medan 

 filtratet likaså kommer att innehålla organiska ämnen af 

 växlande sammansättning. 



Ännu mindre anledning har man att förvåna sig öfver, 

 att nämda förhållanden framträda med en ännu mindre öf- 

 verenstämmelse vid en jämförelse mellan olika vatten. Här- 

 på utgöra de resultat, hvilka erhöllos vid de under hösten 

 1905 utförda bestämningarna af glödgningsförlust, syreför- 

 brukning samt ferrihumatfällningarnas mängd i våra sju 

 större floder, ett lärorikt exempel. Vi anföra här nedan 

 de tillhörande talen, beräknade på 100 1 vatten: 



Flod 



Glödgn. 

 förlust i g 



Syre- 

 förbrukning 

 i KMnOi 



Jämhumat 

 i g 



Vuoksen vid Imatra . 



1,64 



3,409 



1,68 



„ „ Kexholm . 



1,86 



3,471 



1,86 



Kymmene elf . . . . 



2,26 



3,723 



2,38 



Kumo „ . . . . 



2,u 



3,865 



2,82 



Ijo „ . . . . 



2,20 



3,160 



1,84 



Uleå „ . . . . 



2,18 



3,891 



1,26 



Kemi „ . . . . 



1,94 



3,804 



1,04 



Torneå „ .... 



1,32 



2,188 



1,24 



Att draga några slutsatser ur dessa tal, är icke lämp- 

 ligt, ty talen äro i själfva värket ej jämförbara, dels eme- 

 dan nederbörden är olika fördelad på de skilda flodernas> 

 vattenområden, dels på den grund, att de nordliga floderna 

 medföra betydligare mängder snösmältningsvatten, samt där- 

 för att olika temperaturförhållanden och geografiska samt 



