144 



betingelser, men då är af annat slag- än sjömalm, är här- 

 igenom — vi betona det uttryckligen — icke uteslutet. 



1. Ett bidrag till teorhi för sjömalmernas hildning. 



I ett föregående kapitel (sid. 45 if.) har en kort re- 

 lation lämnats om det humushaltiga dagvattnets upplösande 

 invärkan på de mineraliska ämnena i den fasta jordskor- 

 pan, hvarvid också järnets öfvergång i vattenlöslig form i 

 korthet berörts. Vi lämna nu denna hufvuddetalj af sjö- 

 malmernas bildning å sido och behandla dessa processer 

 endast från det ögonblick det järnhaltiga källvattnet an- 

 kommer till jordytan. Enligt talrika analyser förekommer 

 järnet i dessa vattendrag såsom ferrobikarbonat, lokalt och 

 i mindre mängd såsom ferrosulfat (jfr. sid. 55). 



I flertalet fall sammankommer detta ferrosalter inne- 

 hållande vatten, då det rinner fram i dagytan, genast med 

 humusämnen. Detta sker naturligtvis hvarhälst källådran, 

 såsom ofta är fallet, mynnar ut under vattenytan i våra in- 

 sjöar men också med flertalet af de talrika, mer eller mindre 

 obetydliga källsprång, hvilka flyta fram i kärr, i skogs- och 

 i ängsmark. Äfven om tillräckliga mängder af de aldrig fe- 

 lande, lösliga humusämnena icke skulle föreligga i den om- 

 gifvande marken, så anträffas sådana oftast något längre 

 bort från källans mynning, när dess vatten silar sig fram 

 öfver eller i den vattensjuka marken. I samtliga dessa 

 fall bildas till först lösligt ferrohumat, som emellertid inom 

 kort öfvergår i ferrihumat. Det sistnämda afskiljer sig 

 antingen i fast form, om vilkoren därför äro förhanden 

 (jfr sid. 126 if.), och bildar då de mer eller mindre bruna 

 till rödbruna fläckar eller hinnor, som uppträda i och känne- 

 teckna en källas vatten som järnhaltigt. Eller ock kvar- 



