152 



Med den undersökta Oladothrix uppgifvas andra 

 järnoxidalstrande organismer väseutlig-en öfverensstämma i 

 sina eg-euheter. Man har här att göra med en egendomlig 

 fysiologisk process hos en bestämd klass af bakterier, som 

 på den grund af Winogradshy sammanfattas under namn 

 af „järnbaTcterier"-. Det afskiljda järnet tjenar icke dessa 

 bakterier till uppbyggande af materialet i deras egna cel- 

 ler, utan afskiljes det tvärtom ur dessa sedan den kemiska 

 förvandlingen ägt rum. Därvid är mäugden omvandlad 

 substans i förhållande till de samtidigt assimilerade ämnena 

 synnerligt stor. Då järnbakterierna växa blott så länge, 

 som järnoxidulens oxidation i deras celler varar, anser 

 Winogradsky den slutsats berättigad, att dessa organismers 

 lifsprocess hufvudsakligen eller uteslutande underhålles på 

 bekostnad af den vid järnoxidulens oxidation till järnoxid 

 frigjorda aktuella energin. 



Det skulle utan tvifvel ligga närmast till hands att 

 tillskrifva sjömalmsbildningen dessa och lika funktionerande 

 organismers lifsprocess. Winogradskys originalarbete har 

 icke stått till mitt förfogande, men om jag rätt förstår det 

 tillgängliga referatet, så skulle järnbakterierna kunna assi- 

 milera kolsyra ur ferrokarboiiatet och med tillhjälp af den 

 vid järnets oxidationsprocess frigjorda energin sättas i stånd 

 att ur detta material under afgifvande af syre, som då 

 skulle framträda i ferrioxideu, uppbygga sin organism. Be- 

 hofvet att tillgodogöra sig denna vid järnets oxidation upp- 

 trädande energi synes mig emellertid hvarken trängande 

 eller sannolikt, åtminstone sålänge ett för samma ändamål 

 så lämpligt, redan färdigt uppbygdt (syntetiseradt) material 

 som hunuissyrorna stå till förhandenvarande organismers 

 förfogande, hvilket material själf besitter kemisk energi. 

 Detta i händelse Winogradskys antagande, att järnbakte- 



