159 



ür de för analys afseclda malmerna uthöggos mörka 

 kompakta partier, hvilka omsorgsfullt befriades från vid- 

 hängande sand. Dessa partier pulveriserades fint, och pulv- 

 ret uppslammades två gånger på följande sätt. Ett c:a 5 

 liters dekantergias fyldes med vatten, pulvret infördes och 

 omrördes väl med en glasstaf. Sedan det hela fått stå 

 under 2 minuter, slogs innehållet i ett annat glas af samma 

 storlek, men så att den mörkfärgade, af nästan bara sand 

 bestående bottensatsen kvarblef. Det andra kärlet fick 

 därefter stå 15 — 30 minuter, beroende af malmens art, tills 

 på dess botten ett skikt tydligen kunde skönjas, utan att 

 dock vattenlagret hunnit klarna. Xu aflägsnades det smut- 

 sigt grumliga vattnet med häfvert. Kärlet fyldes ånyo 

 med vatten, och samma operationer som ofvan upprepados 

 en gång till. Till sist uppslammades bottensatsen än en 

 gång med vatten, gjöts därmed i porslinsskål, vattnet af- 

 dekanterades efter ^/^ timme, återstoden torkades till först 

 1 vattenbad, sedan i vakuum och slutligen vid 100 — 110° 

 i torkskåp till konstant vikt. 



Vid analyserna måste man vidare beakta, huruvida 

 klor och flyktiga svafvelföreningar ingå i malmen, hvilka 

 absorberade i kaliapparaten skulle blifva uppvägda såsom 

 koldioxid, samt om koldioxid förefinnes färdigbildad som 

 karbonat. För den skull smältes â ena sidan en del af 

 malmpulvret med soda och salpeter, smältan löstes i vatten 

 och lösningen pröfvades på klor och svafvelsyra med silf- 

 vernitrat och bariumklorid. Förekomsten af karbonatkol 

 utröntes åter genom en särskild kolsyrebestämning på van- 

 ligt sätt. Emedan malmerna innehöllo sand, bestämdes den- 

 nas kvantitet, och kolhalten beräknades endast på sand- 

 fri substans. Samtliga bestämningar hafva uträknats på 

 vid 100—110° torkadt material. 



