1B7 

 3. FörsöTc att på Tconstgjord väg framställa sjömalmer. 



Angående dessa redan i inledningen omnämda försök 

 skulle det här återstå att närmare angifva huru de anstäl- 

 des. Att de tillsvidare ej ledt till ett positivt resultat, kan 

 dels bero på, att de lämpliga betingelserna icke träffats, 

 dels ock på den korta tid af 10 — 12 månader, under hvil- 

 ken försöken varat. 



Den ledande idén vid försöken var, att genom tulsats 

 af lämpliga ferri- eller ferrosalt till humushaltigt vatten 

 dels åstadkomma en humatfällning, dels en lösning af ferri- 

 bumater inom jämförelsevis stora vattenmängder. Utsatta 

 för luftens syre försattes de med små mängder af botten- 

 grus och bottenslam samt små fint sönderdelade partiklar 

 af nyss upptagen sjömalm från en malmförande sjö, Lies- 

 järpi i Loppis socken; „ympningsmaterialet" hade genast 

 efter upptagningen jämte vatten från samma ställe, där 

 håfningen utförts, transporterats hit och infördes ännu fuk- 

 tigt i försökskärlen. I händelse bottenslammet och malm- 

 partiklarna, såsom antagligt vore, innehölle de organismer, 

 hvilka voro för järnmalmsbildningen viktiga, så kunde man 

 vänta att deras tillväxt skulle fortfara och malm bildas. 



De järnsalt, hvilka kommo till användning, voro ferri- 

 klorid, ferriacetat, ferrosulfat samt ferrobikarbonat. Af ferri- 

 kloriden och ferrosulfatet afvägdes bestämda mängder di- 

 rekt och löstes i vatten. Vid ferriacetatets framställning 

 förfors sålunda, att järnklorid löstes i vatten, järnet utfäl- 

 des med soda, hvarefter till den affiltrerade och tvättade 

 fällningen tillsattes utspädd ättiksyra, tills endast en ringa 

 mängd ferrihydroxid kvarblef. Sedan denna återstod af- 



belysa en ny sida af det viktiga spörsmålet om sjö- och myrmal- 

 mernas bildning;. 



