168 



filtrerats, bestämdes järnhalten i lösningen, som befanns 

 utgöra 0,0162 g Fe>f)^ pro cm=*. 



Framställningen af ferrobikarbonatlösningen är redan 

 ofvan (sid. 145) omtalad. Äfven parallelförsök med man- 

 ganoklorid anstäldes, hvilka ägde intresse på grund af den 

 aldrig felande manganhalten i sjö- och myrmalmerna. 



Försökskärlen (damejeaner) beskickades med följande 

 kvantiteter vatten resp. järnsalter, och sattes profven 1 — 9 

 under maj, profven 10 — 12 under oktober 1905. 





Vattenled- 

 ningsvatten 



Järnsalt cm' af den 

 (mang-ansalt) använda lösn 



På hela vat- 

 tenmängden 

 i g 



Prof 1. 



33 1 



Ferriklorid 



65 



0,96 Fe^O-^ 



„ 2. 



33 „ 



d:o 



120 



1»77 



„ 3. 



35 „ 



Ferriacetat 



60 



0,97 „ 



„ 4. 



35 „ 



d:o 



13 



0,21 „ 



„ 5. 



50 „ 



Ferriklorid 



15 



0,22 



' ;, 6. 



33 „ 



Ferrosulfat 



50 



0,93 FeO 



^^ „ 7. 



40 „ 



d:o 



15 



0,28 „ 



.„ 8. 



34 „ 



Manganklorid 



34 



0,694 MnO 



„ 9. 



33 „ 



d:o 



64 



1,366 „ 



„ 10. 



32-,, 



Ferrobikarbonat 



— 



0,182 Fe 



„ 11. 



33,5 1 



d:o 

 Färdig humatfäll- 



— 



0,331 „ 



' „ 12. 



8 1 



ning 1) 



— 



— 



I intet af dessa prof kunde i början af maj 1906 nå- 

 gra malmliknande bildningar iakttagas. Undantag utgöra 

 profven 8 och 9 (med manganoklorid) där redan efter nå- 

 gra dagar en svart bottenbeläggning kunde skönjas (sid. 



1) Erhållen af mag. Allan Zilliacus och härrörande från de 

 med Vanda vattnet anstälda reningsförsöken. - 



