232 



med vattenångor, så har man att förvänta också deras före- 

 komst i de liögTe kokande andelarna af fördropparna resp. 

 af råterpentinet. 



Då fråga uppstår om terpentinets rening från de sub- 

 stanser, hvilka genom sin skarpa lukt och gula färg in- 

 kräkta på dess allmännare användbarhet och nedtrycka 

 priset därpå, så är det klart att af ofvanuppräknade klas- 

 ser af substanser benzolkolvätena och fettsyreestrarna 

 (i torrt och oförtvåladt tillstånd) icke invärka menligt i 

 förberörda hänseende. Detsamma gäller egentligen också 

 furan och dess homologer, hvilka äga en jämförelsevis svag 

 och ingalunda obehaglig eterisk Inkt. Men då det ur 

 fraktionerna 60 — 65° och 65 — 70° isolerade sylvanet, 

 CiH.^{CH.^)0, som genast efter destillationen med natrium 

 var färglöst, redan dagen därpå hade antagit en gul färg ^), 

 så kunde det, och måhända ock någon af dess otvifvelak- 

 tigt närvarande homologer, medvärka till den gula färgens 

 uppkomst. 



Däremot äro aldehyderna samt diacetyl och dess ho- 

 mologer, äfvensom de i fördropparna ingående omättade 

 föreningarna, hvilka, synnerligast om de äro lättflyktiga, i 

 allmänhet äro för luktsinnet mindre tilltalande, säkert men- 

 liga för terpentinets användbarhet, men förnämligast diacetyl 

 och andra «-diketoner ur fettserien, hvilka äga en inten- 

 sivt gul till orangefärg och en skarp, kinonartad lukt. 

 På deras jämte de andra ofvannämda ämnesklassernas af- 

 lägsnande böra därför reningsmetoderna riktas. 



Lyckligtvis äger man i natronlut ett billigt ämne, som 



^) Detta kunde visserligen också bero på förekomsten i dessa 

 fraktioner af någon i mindre mängd ingående substans, som icke 

 blifvit isolerad. 



