Äfven H. Hildebrandsson har påpekat dessa afbrott 

 i åskbanden ^. „Un orag-e de tourbillon est par conséquent 

 formé d'un grand nombre d'orages localisés, rangés en 

 ligne et avec des espaces intermédiaires plus ou moins 

 grands, le tout s'avançant comme une ligne de soldats." 



Också för Norge har Mohn påvisat oregelbundenheten 

 i åskvädrens framryckande 2. 



Granskar man åter med ledning af Bih. I åskvädrens 

 rörelseriktningar, så är det första slående intrycket det, 

 att de flesta åskväder ej gått öfver orten utan lörbi på 

 den ena eller andra sidan. Vi se sålunda, att vi här hafva 

 att göra med åskområdets gräns, och då denna gräns nästan 

 alltid ligger på sidan om orten, kunna vi säga, att vid de 

 flesta observationsorterua varit luckor i åskvädersområ- 

 det. Ett närmare studium af de inkomna rapporterna 

 visar otvetydigt, att de flesta detta år inrapporterade 

 åskväder rasat på ett ganska inskränkt område, och af de 

 olika samma dag inrapporterade åskvädren hafva blott få 

 något samband med hvarandra. Vi se sålunda att för- 

 hållandena här i Finland äro i stort sedt de samma som 

 i Sverige. 



I några enstaka fall hafva större åskväder kunnat 

 studeras ■ medels isobronter. Det glesa stationsnätet har 

 naturligtvis ytterligare försvårat detta. Som exempel på 

 sådana åskväder med lång front anföra vi åskväderstågen 

 den 1 Juni och 31 Juli, hvilka kartografiskt äro framställda 

 på Pl. I och n. 



' Mohn et Hildebrandsson, Les orages dans la péninsule 

 Scandinave p. 10. 



- Mohn, Orages en Norvège pendant l'année 1868; Atlas 

 météorologique, 1868 D 16. 



