3-i 



vanligen afslutas med starka åskutbrott. Äfven i Bayern 

 hafva undersökningarna ledt till samma resultat. ^ Häraf 

 synes otvetydigt, att åskvädren stå i intimt samband med 

 insolationen. 



Såsom tidigare framhållits betingas åskutbrotten af 

 tvänne faktorer: 1) förekomsten af elektricitet i luften och 

 2) lämpliga atmosfäriska förhållanden. Då tryckfördelningeu 

 är relativt oberoende af den lokala insolationen, i det att 

 tvärtom den senare betingas af den förra, så måste man 

 förutsätta, att det är förekomsten af elektricitet i luften. 

 som regleras af Insolationen, vare sig man sätter elektrici- 

 tetsbildningen i samband med afdunstningen. såsom Volta. 

 Exner, Pahnieri- o. a. försökt göra, eller förutsätter, att 

 solstrålarna vid sitt möte med jordytan förvandla en del af 

 sin energi i elektrisk, något som genom G. Melanders -^ un- 

 dersökningar vunnit en stor grad af sannolikhet. 



För åskvädren gynnsamma atmosfäriska förhållandei) 

 äro: hög temperatur och liten gradient; ogynnsamma åter: 

 låg temperatur och stor gradient. 



C. Ferrari har för öfre Itahen funnit, att åskvädren 

 vid jämnt lufttryck äro mycket vanliga. ^ 



I hvad måtto det absoluta lufttrycket har inflytande 

 på åskvädersutbrotten se vi af nedauanförda tal. 



1 Beobachtungen über Grewitter i Bayern und Württembergs 

 1883 p. 15. 



- E. Engelenhurg. Aerodynamiscbe Theorie der G-ewitter p. 2. 

 Archiv der Deutschen Seewarte, 1896 N:o 4. 



■' Über die Erregung statischer elektrischer Ladungen durch. 

 Wärme und Bestrahlung, Öf'v^ersigt af Finska V. S. Förh. 190& 

 XLVni is:o 14. 



* Mohn et Hildebrandsson, 1. c. p. 6. 



