27 



bördan var af öfvergående och. tillfällig art samt att aka- 

 demins privilegium därigenom ingalunda blifvit upphäfdt. 

 Barclay de Tolly uttalade därjämte den kanske ironiska 

 förmodan, att då jämväl andra privilegierade, adel och 

 präster, nödgats afstå från sin inkvarteringsfrihet, „ingen 

 af akademistaten undandrager sig att själfvilligt till allmän 

 och isynnerhet den fattigare folks klassens fördel på någon 

 tid göra ett oifer af några rum och de däraf följande 

 obetydelige olägenheter". Såsnart förändrade omständig- 

 heter inträdde, skulle privilegierna åter erhålla deras „full- 

 komliga kraft och värkan". Detta löfte uppfylldes också 

 på hösten 1809, då akademins ledamöter ändteligen synas 

 varit befriade från sina ovälkomna gäster. Men ännu en 

 tid framåt hyste konsistorium oro för att i händelse af 

 en större krigsstyrkas ankomst lärarne „åter komme att 

 genom inkvartering i sina hus beröfvas det lugn, som för 

 deras yrken är så nödvändigt". För att undgå denna 

 fara beslöt konsistorium i slutet af år 1809 att hos kej- 

 saren anhålla om en särskild förklaring, som för fram- 

 tiden tryggade akademins frihet i detta hänseende. ^) 



Bortse vi från inkvarteringsfrågan, som länge vål- 

 lade den akademiska staten oro och tidtals jämväl ledde 

 till personliga uppoffringar, kunna vi sluta till att akade- 

 min kom i åtnjutande af det lugn, som utlofvades i de 

 ryska proklamationerna och som sades råda i öfriga con- 

 queterade delar af det ryska riket. Men detta lugn för- 

 unnades henne ingalunda för intet. Ett oeftergifligt villkor 

 för det beskydd, som det ryska befälet gaf akademin, var 



1) K. E. 5 maj, 18 okt., 11 dec. 1809; Sprengtporten t. prof. 

 Haartman 28 dec. 1808, till kons. \l,^ maj 1809; B. de Tolly t. rektor 



1^ 1809, K. K. B. 

 Nat. o. Folk. H. 69. 



