31 



okunnighet om hans planer, kunde man dock „vara öfver- 

 tygad därom att vår gode konung skall, i sin vishet och 

 undransvärda ståndaktighet i motgången, öfverträffa allas 

 våra förhoppningar genom att återupprätta sitt Finlands 

 belägenhet" i). 



Huru allmän den uppfattning var, som af prof. 

 Calonius uttalades, och med hvilken tillförsikt man möj- 

 ligen hängaf sig åt förhoppningen om den svenska konun- 

 gens förmåga att upphjälpa det bedröfliga politiska läget, 

 kunna vi lämna därhän. Men huru många vid akademin 

 som än delade Calonii tänkesätt i det ena eller andra 

 hänseendet, i sitt officiella förhållande till kejsaren och 

 hans befallningshafvande uppträdde alla såsom det ryska 

 rikets lydiga, om också nödtvungna och därför just icke 

 trogna undersåtar. Att detta uppförande hade sin grund 

 i hvad man på ena hållet kallade för omständigheternas 

 tryck, på det andra tolkade såsom försynens skickelse, 

 behöfva vi icke vidare upprepa. Men det synes, som om 

 det icke varit utan att undergifvenheten under den mäk- 

 tiga segraren jämväl påvärkades af den ynnestfulla be- 

 nägenhet denne kort efter hyllningen gaf tillkänna gent- 

 emot akademin. 



De sista dagarna af juni fick konsistorium genom 

 grefve Buxhoevden del af en den Vie i^^^ 1808 daterad 

 nådig skrif velse, som kejsaren behagat aflåta till akade- 

 mins prokansler, biskop Tengström. I reskriptet förkla- 

 rade hans kejs. ryska majestät — såsom man ännu ut- 

 tryckte sig — att sedan Finland nu införlifvats med det 

 ryska riket, egnades hans omsorger välståndets befräm- 

 jande i det land, som genom himmelens skickelse till- 



>) Castrén, Skildringar s. 331—333. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



