44 



het de bästa underrättelser, framhöll hans frisinthet, hans 

 önskan att lyckliggöra sina undersåtar och hans aktning 

 för Finlands lagar, dem han ansåg vara grunden till lan- 

 dets välständ. „Skulle Finlands öde, yttrade rektor bl. a., 

 bero af regentens tänkesätt och karaktär, hade säkert alla 

 andra nationer skäl att afundas dess invånares lycka, ty 

 man kan icke utan anledning påstå, att han har knappt 

 något annat fel än det att vara för god för ryssarne." 

 Utom Gustaf III kände Haartman ingen, som varit „af 

 populacen så adorerad" som kejsaren. Dock motsåg han 

 faror för Ryssland af „det kanske illa förstådda begrepp 

 om frihet", som omärkligen begynte sprida sig till ryska na- 

 tionen under skyddet af kejsarens liberala principer ; denna 

 omständighet jämte partigrupperingarna vid hofvet och de 

 polska sträfvandena gåfvo honom anledning att uttala 

 följande karaktäristiska spådom, hvars uppfyllelse han 

 icke fick upplefva: „Säkert aflöper nästa regements- 

 förändring icke så inskränkt som de föregående, om den 

 isynnerhet inträffar oförmodadt." ^) 



Med väl förklarligt intresse sökte Haartman göra 

 sig underrättad om de politiska strömningarna i Peters- 



dighet befarar jag många obehagliga följder. Säkert framkläckas 

 äfven och kanske realiseras många af hans principer i afseende på 

 Finlands politiska författning." Med anledning af det beröm han vid 

 särskilda tillfällen egnat den i onåd fallne Buxhoevdens förvaltning 

 i Finland förmodade H., att Sprengtporten „fattat någon rancune" 

 till honom, utan att dock någonsin ha „manquerat" honom. „Men i 

 det hela, förmenade Haartman, har jag ej förlorat som jag tror, åt- 

 minstone icke i min egen existimation, och jag tror, att gr. Buxhoevden 

 ej är utan vänner ännu; livad förändringar och må hända — blir han 

 alltid den som conquererat Finland." Till Tengström 16 dec. 1808, 

 21 Jan., 8, y^s febr. 1809. 



1) Till Tengström 21 nov. 1808, Vjg febr. 1809. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



