47 



societetens ändlösa nöjen, som vistelsen i kejsarstaden 

 beredde, förglömde Haartman icke de uppdrag han af kon- 

 sistorium erhållit att värka till akademins förmån i). Yid 

 den första audiens, som den ^^/^^ november förunnades 

 honom, uttalade han i vördnadsfulla ord — erinrande 

 om konsistorii skrifvelse till Buxhoevden — de känslor 

 af tacksamhet och beundran akademin hyste för kejsaren 

 med anledning af det ädelmodiga skydd han lämnat 

 denna institution samt meddelade, att akademin var sys- 

 selsatt med att förbereda det förslag till akademins 

 förnyelse, som kejsaren täckts infordra, ßedan tidigare 

 hade akademin jämte hela Europa på afstånd beundrat 

 den unga furste, som, fortsättande Peter den stores och 

 Katarina II:s lysande företag, genom sina dygders tjus- 

 ningskraft skingrade okunnigheten och äldre tiders för- 

 domar, som utbredde konstsinne och kärlek till veten- 

 skaperna från Kaspiska hafvets stränder till N. Ishafvet. 

 Under kriget — då Finlands trogna folk genom en oför- 

 modad eröfring skildes från sin älskade öfverhet, från 

 en regering, som man hade att tacka för sin bildning, sin 

 religion och sitt samhällsskick — hade Alexanders namn 

 lugnat sinnena och tröstat de förtviflande ; t. o. m. de 

 som svårast lidit af krigshändelserna hade genom öfver- 



^) Flera ar efteråt skref frih. Eehbinder till Tengström om 

 Haartman, som redan aflidit: „Alltid nitisk för akademins bästa, var 

 han i synnerhet i sednare åren af sin lefnad däruti värksam, och 

 man kan utan öfverdrift påstå, att akademin till någon del har att 

 tacka honom för de henne sednast tillagde avantager. Jag är själf 

 ett vittne, att han såsom detta lärovärks deputerad både vid tronen 

 och hos den då vordne cancelleren [Speransky] ifrigt arbetade på 

 grundläggande af den sedermera skedde dotationen" (hvarom i det 

 följande). Eehbinder t. Tengström '%2 nov. 1815. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



