nas hallning voro vidare det rykte för mildhet, ädelmod 

 och rättsinthet, som den ryska kejsaren vunnit inom och 

 utom sitt rike, samt och icke minst de löften denne dels 

 i egen person dels genom sina befallningshafvande lät 

 utgå om sin föresats att bevara de „conqueterade delarna 

 af det svenska Finland" vid de lagar, privilegier och 



Äfven Relibinder yttrar sig i redan nämnda „Soiivenirs de ma vie" 

 om sinnesstämningen i landet. „Pourquoi nous a-t-on abandonné 

 d'une manière si indigne", frågade man sig i början af kriget. „C'est 

 pour la troisième fois que la Suède expose gratuitement notre pauvre 

 pays aux calamités d'une invasion étrangère. Voilà comme on paye 

 notre fidélité et nos sacrifices." Eehbinder framhåller, att sådant 

 tal var öfverdrifvet och att det gaf sig med tiden, men han anser, 

 att det utöfvade sin invärkan på opinionerna och händelserna under 

 kriget. — Ett tredje uttalande i samma riktning gafs ett halft år- 

 tionde efter kriget af ledamoten i komitén för finska ärenden C. J. 

 Walleen, hvilken visserligen icke var någon beundrare af sina egna 

 landsmäns uppträdande, utan mycket omildt bedömde detta. „Vi 

 skildes från Sverige — skref han den 21 jan. 1814 till biskop Teng- 

 ström — emedan detta land med den utmärktaste lâcheté öfverläm- 

 nade oss åt vårt öde och emedan vi, ledde af den klokhets anda, som 

 utmärker vårt tidehvarf, själfva just icke gjorde rätt mycket för att 

 hindra framfarten af den ström, som uppslukat oss och som, ehuru 

 fruktansvärd den i sitt utbrott syntes, likväl kanske kunnat motas 

 med långt mindre uppoffringar än dem flere andra länders innevånare 

 i senare tider lidit och, för bibehållandet af sin själfständighet, med 



tålamod och ihärdighet föredragit. Sverige redan då influ- 



eradt af de revolutionära hufvuden, som kort därefter störtade den 

 förra lagliga styrelsen och till hvilkas offenteligt yttrade principer 

 det hörde, att Finland borde för alltid skilias från dess besittningar 

 — Sverige bekymrade sig lika mycket om oss som om invånarne i 

 China, och själfve hade vi ingenting annat att åberopa än den trohet, 

 hvarmed vi förr varit våra konungar tillgifna, och den stilla under- 

 gifvenhet, hvarmed vi nu gingo under ett främmande välde. Så unge- 

 fär lyda orden i alla landtdagens handlingar." Tengströms brefsaml. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



