framhålla omöligheten af en annan sakernas vändning 

 och visheten hos de män, hvilka under denna kritiska tid 

 trädde i den finska nationens främsta led och med den 

 nya herskaren meddelade sig om landets framtida ställning. 

 Utan tvifvel hade den eftergifvenhetspolitik, som 

 följdes — och som vi kunna beteckna både såsom en 

 svaghets- och en klokhetspolitik — sin förklaring i den 

 vid det nittonde århundradets början allmänna — inom 

 en del kretsar måhända redan traditionell vordna — öfver- 

 drifna föreställningen om fiendens öfverlägsna styrka 

 äfvensom i det svensk-finska förs vars väsendets föråldrade 

 skick samt i planlösheten vid och otillräckligheten af 

 hjälpsändningarna från Sverige, hvilka helt naturligt 

 väckte misstro till den högsta krigsledningens förmåga, 

 väl ock till dess vilja att i nödig utsträckning begagna 

 rikets krafter till Finlands försvar. Denna misstro till 

 den egna regeringen och till rikets hufvudland var en 

 bedröflig yttring af opinionen i Finland, men den måtte 

 vunnit allmän utbredning under den ryska ockupationens 

 framsteg, och efter Finlands eröfring samt den svenska 

 konungens afsättning stärktes den ytterligare genom den 

 oföretagsamhet, som utmärkte den nya regeringen i Sve- 

 rige, och den motvilja det svenska folket själft hyste mot 

 att underkasta sig större uppoffringar för Finlands åter- 

 vinnande. ^) Af största betydelse för de bildade klasser- 



') Härom bl. a. Sam. Clason i Sveriges historia intill tjugonde 

 seklet, IX s. 59, 98—99, 104—105, 152 och i Historisk Tidskrift 1909 

 s. 38—43. 



Ett märkligt uttalande om de känslor, den otillräckliga hjälpen 

 från Sverige väckte, möta vi i biskop J. Tengströms bref af den 6 

 okt. 1809 till prosten O. Hambraeus, meddeladt af E. G-. Palmen i 

 Hist. Arkisto XVI, prot. s. 116—124 (hvarom vidare i det följande). 



Bidrag t. känned. af Fiiil. 



