vn 



lig akademisk konflikt, och slutligen har jag berört dels 

 de relationer, som efter skilsmässan från Sverige åter- 

 knötos med det gamla broderlandets högskolor, dels det 

 närmande, som inleddes till kejsardömets lärdomssäten 

 och för den litterära odlingen nitälskande magnater. 

 Tidsgränsen för min framställning har jag, af flera skäl, 

 utsatt till grefve G. M. Armfelts död sensommaren 1814, 

 om jag ock på sina ställen låtit undersökningen fortgå 

 ett stycke fram, såsom jag å andra sidan stundom egnat 

 en förberedande uppmärksamhet åt personer och förhål- 

 landen, hvilka först något senare framträda inom det 

 akademiska samhället. 



Såsom läsaren torde flnna, utgör den politiska om- 

 hvälfning, som för hundra år tillbaka förde vårt folk in 

 på nya banor, s. a. s. bakgrunden för mitt arbete, och 

 om jag än alltid haft akademin och dess män för ögo- 

 nen, har jag, i den mån hänsynen till arbetets plan och 

 ändamål det medgifvit, velat lämna bidrag också till ti- 

 dens politiska historia eller, nogare formuleradt, till den 

 allmänna tidsuppfattningens, den politiska underkastel- 

 sens historia. För att få de personers tänkesätt och 

 grundsatser, hvilka togo del i akademins förvaltning och 

 därpå utöfvade inflytande, att klarare framträda, har jag 

 med förkärlek meddelat dessa personers enskilda såväl 

 som consistorii academici officiella uttalanden, och jag 

 har ofta nog föredragit att hellre meddela för mycket 

 än för litet. Jag har i allmänhet gjort det utan reson- 

 nerande kommentarier, där slutsatserna tyckts mig ligga 

 för nära till hands för eftertanken för att behöfva sär- 

 skildt Iramhäfvas eller där yttrandena äro af den art, 

 att de inskränka sig till att utgöra illustrationer till ti- 

 dens konventionella sätt att forma sina uttalanden. 



