53 



vidlyftigare och sålunda „till fullo uppfyllt livad nationen 

 ej utan skäl haft rätt att fordra af dess ledamöter"'. De- 

 putationens not till kejsaren om landets tillstånd ansåg 

 näml. Haartman vara ofullständig, fastän deputationen 

 höll den för ett chef-d'oeuvre, ett symbolum. „Hade — 

 så trodde han — deputationen icke så mycket isolerat sig 

 och hållit sina deliberationer så hemliga, utan efter gen. 

 guvernörens i början yttrade önskan meddelat sig med 

 andra härvarande finnar, hade arbetet troligen blifvit full- 

 ständigare och jag säkert sluppit att ensam våga mig ut 

 på djupet, där jag högeligen fruktar att drunkna.'" Han 

 ansåg dock „medborgerligheten" fordra, att han åtog sig 

 det honom erbjudna uppdraget, och han kände sig sär- 

 skildt tilltalad af att kunna författa sitt opus, som han 

 ämnade meddela Tengström, utan att ens gen. guvern. 

 Sprengtporten hade någon kännedom däraf. Väl var han 

 nödsakad att „ménagera" dennes principer, äfven då de 

 stredo mot hans öfvertygelse, hvilket ökade svårigheten, 

 men han sökte dock att efter förmåga säga sanningen 

 och framför allt hade han yrkat på, „att ingen förändring 

 må ske i någon af våra författningar", i) 



1) Till Teno-ström 9, 21 jan., «/^g febr. 1809. Med den finska 

 deputationens värksamliet var H. sålunda icke alldeles nöjd och om 

 en del bland dess medlemmar, såväl som om dess ordförande, utta- 

 lade han sig på ett mycket kritiskt sätt, medan han åter berömde 

 hofrättens representant, frih. Kehbinder, hvilken uppfört sig „fuU- 

 komligen efter min önskan, reellt, klokt och modest"; han hade där- 

 för också användt sin „lilla inflytelse" till att få den sistnämnde ut- 

 nämnd till Speranskys adjoint. De oförmånliga omdömena om depu- 

 tationen berodde nog på olikhet i uppfattningen, men torde också 

 påvärkats af missnöje med att hafva blifvit distanserad från dess 

 egentliga arbeten. Detta utesluter dock icke, att anmärkningarna 

 åtm. till någon del hade sina goda grunder. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



