59 



träffa allt detta förenaclt hos en ryss, är ej det lättaste." 

 Pretendenter till platsen funnos nog ocli särskildt hade 

 en senator och f. d. procureur i den hel. synoden, grefve 

 Quastow, låtit Haartman förstå sin önskan att blifva 

 den lycklige. ^) Men endast några få vunno nåd inför 

 Haartmans ögon. Komme — hvarom man ännu var vill- 

 rådig i Petersburg — kansleriatet att bevara sin förra 

 ställning och form, borde enligt Haartmans mening valet 

 göras bland Rysslands största seigneurer och då måste 

 främst öfverkammarherrarne Stroganow och Narischkin, 

 underv. ministern Zavadowsky samt utrikes ministern 

 Eumjanzow komma i fråga. Rektor trodde sig t. o. m. 

 veta, att kejsaren önskade för den sistnämnde la pluralité 

 des suffrages. Men om kanslern, såsom förmodligt var, 

 komme att motsvara de ryska univ. kuratorerne, skulle 

 akademin ha friare händer och kunna fästa sig vid den 

 värkhga förtjänsten. Bland dem som då kunde ifråga- 

 sättas framhöll Haartman general v. Suchtelen, geheime- 

 rådet Nowossilzow samt statssekreterarne Olenin och Spe- 

 ransky. Till den förstnämnde stod akademin redan i för- 

 bindelse med anledning af några gåfvor, som hon erhål- 

 lit; han hade också förmånen att ha studerat vid univer- 

 sitet med nästan lika organisation som Åbo akadami, 

 men han var „svag och lätt öfvertalt, om just icke fal", 

 hans vistelse i Petersburg var oviss och han var mer 

 känd såsom samlare än såsom protector litterarum. Om 

 senatorn och geheimerådet Nowossilzow visste Haartman 



^) Med vanvördig ironi berättade Haartman, att denne Qua- 

 stow, som lian ansåg vara ett sordidum pecus, upprepade gånger bju- 

 dit honom på middag och med mycket tydliga inviter om sina afsik- 

 ter framhållit sina litterära böjelser och de lärda utmärkelser, som 

 kommit honom till del inom Eyssland. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



