I 



61 



från vidare åtgärd, men på samma gång skyddade emot 

 faran af kejsarens onåd. Uti svarsskrifvelsen af den 3 

 mars 1809 till grefve Zavadowsky förklarade konsisto- 

 rium, att det i kejsarens „nådiga benägenhet" att låta 

 konsistorium begagna sin gamla förslagsrätt „igenkänner 

 med aller un der dånigste vördnad och tacksamhet ett för- 

 nyadt ypperhgt bevis af H. K. M:ts allmänt beprisade 

 upplysta kärlek för vetenskaperna och af dess nådiga 

 omtanka om detta lärosätes bibehållande vid sina väl- 

 fångna privilegier". Men konsistorium såg sig icke i stånd 

 att nu begagna sig af sin rätt, ty enligt akademins 

 privilegier och andra stadgar borde kansler „vara en i 

 hög värdighet uppsatt man, akademin välviljande, i det 

 akademiska yrket förfaren och den evangeliska lutherska 

 religionen upj^riktigt tillgifven". Hvilken bland de höga 

 ämbetsmän, som omgåfvo H. K. M:ts tron, uppfyllde dessa 

 villkor, hade konsistorium „så länge det lydt under Sve- 

 riges krona icke varit i tillfälle att lära känna, och som 

 detta land så nyligen fallit under den kejserliga spiran, 

 har det ej heller för konsistorium, helst under fortfa- 

 rande krig, varit möjligt att denna kännedom sig seder- 

 mera förvärfva". Under sådana omständigheter såg kon- 

 sistorium „ingen annan utväg öfrig än att för denna 

 gång till H. K. M:ts eget höga godtiinnande i djupaste 

 underdånighet öfverlämna, hvilken H. K. M:t till kansler 

 för detta universitet i nåder täckes utnämna, tillförseen- 

 des sig konsistorium allerunderdånigst och med fastaste 

 tillförsikt, det hos den man, åt hvilken H. K. M:t ett slikt 

 förtroende täckes uppdraga, icke skola saknas de egen- 

 skaper, som svara både emot författningarnas kraf och 

 H. K. M:ts för detta Finlands första lärosäte redan för- 

 klarade hulda och allernådigste tänkesätt". Slutligen hem- 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



