69 



förställning tillbjöd honom all den kärlek landets konun- 

 gar tidigare förvärfvat. Ryckt från det land, som vårdat 

 hans barndom och förvandlat honom från vilde till en 

 upplyst människa, välsignade han ödet, som fört honom 

 i kejsarens milda händer; ett österns barn, återkom han 

 nu under dess tron såsom uppfostrad son återvänder ut- 

 ifrån och gick att i det omätliga riket förvärfva sig dess 

 skatter. På segrarens fruktansvärda namn tänkte den 

 besegrade icke mer, föremål som han var för dennes 

 välgärningar; mottagande af den ädelmodige eröfraren 

 sina lagar och sin frihet, men lämnande honom sitt hjärta, 

 skulle folket förtjäna sin sällhet genom sin trohet. Redan 

 såg skalden den gudomliga freden nedstiga från skyn 

 öfver mänsklighetens vän och det förtjusta folket ned- 

 falla inför honom, bidande på hans envåldsbud. ^) 



På ett vackrare och af nationalstolthet mindre besvä- 

 radt sätt kunde väl den besegrade icke hylla sin öfver- 



^) Poemet jämte svensk öfvers. i Åbo Tidn. 1809 samt hos 

 Nervander, Kejsar Alexander l:s resor i Finland s. 61 — 73. Nervän- 

 der anser värserna för ett vackert uttryck af Finlands kärlek till Sve- 

 rige och tacksamhet mot den ädle eröfraren; äfven Danielson-Kal- 

 mari har funnit dem enkla och vackra (Oma maa, upps. L. G. v. 

 Haartman). Franzéns senaste biograf G. Castrén åter säger om vär- 

 serna (s. 316 — 317), att de svårligen kunna förlåtas. Förlåtas kunna 

 de väl dock, om också icke försvaras. — Om poemets tillkomst för- 

 täljde Haartman för Tengström — den 4 apr. 1809 — att Franzén 

 redan något tidigare författat värserna och „med sin vanliga modesti" 

 företett dem för honom, som genast fann sådant behag i dem att 

 han föreslog deras användning vid den tilltänkta festen ; därtill sam- 

 tyckte dock F. endast med det villkor att konsistorium bad honom 

 därom, hvilket också skedde, trots någon invändning af prof. Joh. 

 Bonsdorff. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



