76 



vände sig till rikets högsta funktionärer för att vinna 

 deras bevågenhet för den unga finska staten och dess 

 främsta lärosäte. Att konsistorium, inom hvilket rector 

 magnifions Haartman hade tillfälle att vidare framhålla 

 sin tidigare uttalade beundran för Speransky, icke gaf 

 mycket efter i fråga om ordalagens elegans, få vi anse 

 för troligt. Utan tvifvel kunna vi ock antaga, att den 

 nye kanslern, huru motsträfvig han än till en början ställt 

 sig till utnämningen, icke kände sig oberörd af den 

 smickrande uppmärksamhet, som kom honom till del från 

 det akademiska samhället i Åbo. I artiga ord besvarade 

 han i en svenskspråkig skrifvelse, daterad Borgå den 

 '^/ig juli 1809, uttrycken af konsistorii „välvilja och till- 

 gifvenhet". Ovan som han var vid göromål af den art, 

 som nu förelades honom — förklarade Speransky — och 

 därtill ännu fullt upptagen af andra sysselsättningar, 

 misströstade han om att kunna motsvara sin för veten- 

 skaperna nitälskande herskares afsikter och konsistorii for- 

 dringar, om han icke gjorde sig förhoppningar om kon- 

 sistorii förtroende och understöd. De akademiska lärar- 

 nes förtjänster voro honom väl kända redan innan han 

 kunde „ana lyckan af en närmare förbindelse med dem" 

 och han va]; förvissad om att den högaktning, han hyste 

 för professorerne, skulle ökas i den mån det nya förhål- 

 landet lämnade honom „tillfälle att fullkomhgare lära 

 känna dem-'. — — ■ — „Under en regering — slöt Spe- 

 ransky sin skrifvelse — som på ett så utmärkt sätt skyd- 

 dar vetenskaperna och deras idkare och hvars första om- 

 sorg är att befordra upplysningens tillväxt, kunna edra 

 önskningar i samma afseende icke annat än uppfyllas 

 oaktadt ofullkomligheten af den organ, genom hvilken de 



Bidrag;, t. känned. af Fini. 



