82 



dets institutioner och för allt annat godt, som lian gjort 

 hade. Sedvanlig underrättelse om festen sändes till kans- 

 ler för att af honom befordras vidare. \) 



1) Konsist. t. Speransky 14 dec. 1809; Abo Tidning 1809; rek- 

 torsprogram. 



Med anledning af G-adolins program och Jak. Bonsdorffs orato- 

 riska uppdrag må till modifierande af den s. 13 gifna karaktäristiken 

 här nämnas, att båda i fråga om den finska deputationen föregående 

 år torde stått på tämligen samma ståndpunkt. Då biskop Tengströni' 

 vid domkapitlets sammanträde den 30 aug. 1808 muntligen framförde 

 grefve Buxhoevdens förnyade förordnande om val af en deputerad 

 för Åbo stift, förklarade näml. Gadolin, att han redan tidigare insett 

 nödvändigheten kräfva, att konsistorium hörsammade grefvens ut- 

 tryckliga befallningar, hvarför han ock „såsom en consistorii nu un- 

 der militärisk disciplin stående medlem" varit betänkt på att till 

 äskad stiftsdeputerad genast utse biskopen såsom närmast berättigad 

 och skyldig att föra stiftets talan, men då denne undanbedt sig upp- 

 draget, hade hos honom uppstått, rörande valet af en deputerad i 

 biskopens ställe, en villrådighet, som han „i anseende till ämnets vikt 

 och tidens korthet ej ännu hunnit besegra", och då de öfriga riks- 

 ståndens medlemmar i länet först efter några dagar skulle förrätta 

 sitt val, yrkade han på uppskof med det slutliga afgörandet, då äfven 

 han „kunde se sig i ståndsatt att uti det anbefallda valet deltaga". 

 Prof. Bonsdorff framhöll, att Buxhoevdens tidigare aflåtna skrifvelse 

 icke utsatt någon bestämd tid för valet samt att „den i dag muntli- 

 gen genom herr biskopen föredragna befallningen syntes likasom öf- 

 verraskande" ; äfven han förbehöll sig därför „att nästa consistorii 

 dag få skrida till det omförmälta valet"; men om de andra ledamö- 

 terne voro „mera beredde till att utnämna en deputerad", var han 

 villig att deltaga i fråga om instruktionen, som egentligen icke borde 

 innehålla annat än ett förbehåll af ståndsprivilegiernas och landets- 

 lagars vidmakthållande. I det hela tyckes bådas opposition sålunda 

 varit riktad dels mot biskopens uppträdande dels mot sättet för val- 

 påbudets meddelande, icke mot själfva befallningens åtlydande. Men 

 deras yttranden såväl som den omständigheten att de afhöUo sig från 

 valet skilde dem dock i viss mån från konsistorii öfriga ledamöter,. 



Bidrag t. känned. af FinL 



