93 



ver öfverflödig". Grundsatsen borde ha sin tillämpning 

 icke endast på professorerne, utan också på de yngre lä- 

 rarne, adjunkterne, synnerligen som enligt konsistorii me- 

 ning „på stället och liksom i universitetets sköte upp- 

 ammade lärare utan tvifvel med större nit och lyckligare 

 skola befordra vetenskapernas förkofran och undervisnin- 

 gens framgång än de som ifrån främmande orter med 

 ingen eller svag fosterlandskänsla och kännedom kunna 

 blifva till slika akademiska tjänsters bestridande kallade". 

 De af gammalt på staten upptagna, med indelt lön för- 

 sedda professorerne voro nog tillräckligt honorerade, men 

 konsistorium ansåg ,,att lika tjänster borde med lika löne- 

 villkor varda hugnade", och man borde därför frångå den 

 „ambulatoriska succession ifrån svagare till bättre löne- 

 villkor i mån af förvärfvade fiere tjänsteår", som därin- 

 tills blifvit följd och som haft de menligaste värkningar 

 såväl för undervisningen som för lärarne själfva. Och 

 till sist var det nödigt att uttjänta och svaga lärare hug- 

 nades på sin ålderdom med något underhåll, så att de 

 kunde i tid afgå från sin tjänst och icke behöfde, till för- 

 fång för sina successorer, bibehållas efter sin afgång vid 

 sina gamla löneförmåner. . 



I enlighet med dessa grundsatser hemställde nu kon- 

 sistorium om att samtliga professorer skulle åtnjuta den 

 för de därintills bäst ställda på stat upptagna lönen af 

 166 2/3 rdr b. uti hemmansräntor och kronotionden, hvil- 

 ket ailöningssätt konsistorium ansåg vara det förmånli- 

 gaste. Vidare skulle teologie professorerne, såsom tidi- 

 gare, åtnjuta prébende pastorat, dock med ett afdrag af 

 33 1/3 rdr på lönen, hvaremot den rätt till pastorat, som 

 därintills tillkommit ett par professorer inom filosofiska 

 fakulteten, skulle framdeles upphöra. De juridiska och 



Kat. o. Folk, H. 69. 



