108 



gjordt motstånd i frågan om all „gratifikation" från det 

 ryska statsvärket, och då han några veckor senare hörde 

 sig för om akademins petita, var ännu intet gjordt åt 

 saken. Allt skulle dock ombesörjas inom några dagar, 

 hvarjämte det beslöts, att rättigheten till uppbörd af pa- 

 storalier för akademihusets uppförande skulle utsträckas 

 till inalles 50 år och tulluppbördsrätten prolongeras med 

 15 år; Walleen hade endast att göra expeditionerna fär- 

 diga. ^) Men när dessa framlades åtta dagar därpå, var 

 kansler benägen att medgifva endast postfriheten, medan 

 frågorna rörande inkvarteringsfriheten, almanacksprivile- 

 giet och byggnadsfondens förstärkande stötte på motstånd. 

 Förgäfves erinrade Walleen om att den förstnämnda fri- 

 heten var ett gammalt privilegium, som det endast var 

 fråga om att konfirmera, och att almanacksprivilegiet icke 

 berörde någon annans rätt. Resultatet blef, att frågorna 

 lämnades beroende och "Walleen tillsades att uppgöra en 

 ny note. Han gjorde det ock samt uppsatte en skrifvelse 

 rörande postfriheten att föreläggas kejsaren vid hans 

 återkomst, men erhöll vid ett nytt besök hos Speransky 

 icke bättre uppmuntran än att han beredde sig att „för 

 tjugundeförsta gången påminna om slut och äfven, om 

 det så fordras, afge en tredje note". 



Uttråkad af sina bemödanden, som drogo ut på 

 sommaren utan att lända till något resultat, kände sig 

 Walleen redan benägen att uppgifva allt hopp om fram- 



* 1) I fråga om sättet för meddelande af kejsarens beslut till 



konsistorium berättade Walleen, att ban först funnit det olämpligt 

 att det skulle ske såsom under svenska tiden genom reskr. till kans- 

 ler, som ju var föredragande, men vid närmare betänkande ansåg 

 han det rådligast att man ägde kejsarens egen underskrift och att 

 sålunda den förra kutymen följdes, hvilket också „agréerades". 



Bidras: t. känned. af Fini. 



