110 



förenade med mitt närvarande läge; och jag bör redan 

 frukta att hafva tröttat min oncles tålamod. Allt nog: 

 att jag här uträttat ingenting, hvarken för andra eller för 

 mig själf, och att jag på köpet äger den agrémenten att 

 befara, det man kanske tillskrifver min nonchalance det 

 som icke kan hjälpas och tror, att felet ligger hos mig, 

 hvartill hvar och en, som ej af erfarenhet känner, huru 

 här går till, visserligen har anledning." i) 



Det var icke att undra öfver, om Walleen kände 

 sig retad och modfälld med anledning af Speranskys 

 orientahska ämbetsfasoner, och han hade nogsamt rätt 

 i sin klagan öfver den ringa omsorg den af andra gö- 

 romål surchargerade rikssekreteraren kunde egna Fin- 

 lands allmänna ärenden. Med allt skäl talade frih. G. M. 

 Armfelt någon tid senare om „det paralytiska som her- 

 skat i finska affairernes gång" under Speranskys led- 

 ning. 2) Men hvad Walleen i sin ifver tyckes förbisett 

 var, att den i penningefrågor försiktige Speransky hade i 

 det finska statsvärkets svaga tillstånd grundad anledning 

 att betänka sig, innan han tillstyrkte en sådan tillökning 

 af den akademiska staten som konsistorium petitionerat 

 om. I alla händelser såg det mycket mörkt ut för aka- 

 demin, och det var hög tid för prokansler att ingripa i 

 frågans vidare utveckling och göra bruk af det stadgade 

 inflytande han vunnit i de högsta regeringskretsarna. 



^) "Walleen t. Tengström 19 juni 1810. — Senare på året skref 

 L. G. v. Haartman till Tengström om Walleen: „Med all den lycka 

 han gjort, är han dock missnöjd. Speransky bryr sig alldeles intet 

 om akademins affairer. W'^alleen gör påminnelser och föreställnin- 

 gar; man lofvar och ingenting blir gjordt. Han är naturligtvis miss- 

 nöjd härmed och önskar blott att slippa härifrån." D. '/jg nov. 1810. 



2) G-. M. Armfelt t. Tengström '«/og jan. 1812. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



