Ill 



Först förvissade han sig om understöd af landets nye 

 generalguvernör, frih. F. Steinheil, hvilken från första 

 början gjorde sig känd för sitt mot Finland välmenande 

 sinnelag och under sin tjänstetid stundom kom i beröring 

 med det akademiska samhället. Då Steinheil vid jultiden 

 1810 gjorde en resa till Petersburg, sände Tengström ge- 

 nom honom en vördsam påminnelse till Speransky att 

 påskynda det nådiga afgörandet af akademins petitioner, 

 såväl med hänsyn till statens „fullkomnande" som i fråga 

 om de andra önskningsmålen. Så öfverhopad Speransky 

 än var af göromål, hoppades dock Tengström, att han så- 

 som akademins ädelmodige chef skulle finna tillfälle att 

 framlägga akademins behof inför kejsaren och att af 

 denne utvärka „des marques nouvelles de sa haute grace 

 pour une université qui ne cessera jamais de se faire 

 digne de sa protection et de ses bienfaits". Och i bör- 

 jan af det följande året tog sig biskopen ånyo friheten 

 att bedja Speransky för några ögonblick frigöra sig från 

 sina andra högviktiga omsorger för att utvärka ett slut- 

 ligt afgörande i akademins affärer. Därjämte erinrade 

 han Steinheil om det löfte denne gifvit att meddela sig 

 om sakerna med Speransky. ^) 



Pr okanslers inblandning i saken hade också god 

 värkan. De första dagarna af år 1811 n. st. uttalade 

 Walleen sin glädje öfver att gen. guvernören, som nu 

 vistades i Petersburg, åtagit sig att påminna om slut i 

 akademins ärenden. Vid ett besök, som "Walleen gjort 

 hos Steinheil, hade denne förnyat det löfte han gifvit 

 Tengström i afseende å akademin; men Walleen kände 



^) Tengströms brefkonc. t. Speransky 18 dec. 1810, 17 jan. 1811 

 till Steinheil 17 jan. 1811. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



