124 



där nyheten snart nog blef känd. väckte den på samma 

 sätt stor uppmärksamhet, om också känslorna icke öfver- 

 aJlt voro desamma. „Akademin har fått enorma fördelar", 

 skref frih. G. M. Armfelt, som någon tid efteråt öfver- 

 kom till Finland, till sin fru, „ovanliga faveurer och skän- 

 ker"; „hon är nu säkert den bäst bemedlade i Europa", 

 slöt han af hi'ad han inhämtat. ^) 



Sedan den första glädjen och häpenheten inom kon- 

 sistorium lagt sig, blef man snart nog på det klara med 

 hvad som var att göra. Då ju en vanlig tacksägelse ge- 

 nom kansler måste synas alldeles för enkel för att gifva 

 en föreställning om akademins belåtenhet och erkänsla, 

 beslöt konsistorium vid möte den 12 mars att till Pe- 

 tersburg affärda en under prokanslers skickliga ledning- 

 stående Professorsdeputation, hvars främsta uppgift skulle 

 vara att till kejsaren framföra uttrycken af akademins 

 känslor, men som också skulle söka anknyta för akade- 

 min nyttiga förbindelser med kejsarstadens lärda sam- 



*) Armfelt t. sin fru 7, 16 apr., 7 maj 1811 (Aminne saml.); 

 Tegnér, G. M. Armfelt Hl: 320. — Ärkebiskop J. A. Lindblom i 

 Uppsala, som af Tengström underrättats om den stora lyckan, skref 

 till svar {-"j^ 1811): „Med glädje har jag läst — ad invidiam usqve — 

 den liberalitet kejsaren utöfvat på Finland ocli isynnerhet akademin. 

 Jag stannar med mina reflexioner vid vördnaden och erkänslan för 

 allt, som göres för vetenskaper och upplj'sning." Och den förre 

 kanslerssekreteraren F. U. Wilhelmsson i Stockholm förklarade: 

 „Oändeligen mycket gläder det mig höra den stora förkofran och de 

 rika donationer akademin fått. Sådant hade vi med bästa vilja och 

 lifligaste àhàga icke kunnat åstadkomma. Måtte nu så visst veten- 

 skaper, flit och goda seder florera som akademin blifvit satt uti ett 

 sig värdigt skick och i tillfälle att genom väl lönte lärare utbreda 

 det ena och vaka öfver det andra." Till Tengström 16 apr. 1811. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



