142 



tion vara, „att med återkalladt minne af de förnämsta 

 fördelar, som Finland vunnit genom en stigande upplys- 

 ning, söka lifva vårt hopp vid inträdet i det nya tide- 

 hvarf, som Alexanders regering öppnar i finska upplys- 

 ningens häfder". Detta tema gaf talaren anledning att 

 meddela sina åliörare en kurs i Finlands bildningsliistoria 

 och att tid efter annan återkomma till kejsarens dygder, 

 hans „beundransA'ärda ädelmod" och „odödliga frikostig- 

 het" mot Finland och akademin. Akademins känslor un- 

 der de nyss öfverståndna krigshändelserna jämfördes med 

 „ynglingens, som, ensam ur lugnet utkastad på lifvets 

 stormiga skådeplats, mötes af en okänd välgörare, som 

 med faderlig ömhet åtager sig vården om hans ovissa 

 framtid" — det var samma bild, som Franzén tvänne 

 år tidigare begagnat. Såsom vid tidigare akademiska fe- 

 ster berömdes vidare den utmärkta krigstukt, som under 

 kriget sades ha blifvit upprätthållen bland trupperna. 

 „Skyddad af befälhafvaren och fredad af soldaten fort- 

 satte akademin äfvensom religionsläraren, ämbetsmannen 

 och näringsidkaren sina fredliga yrken — och hvai' och 

 en vid sitt värf välsignade i tysthet en monark, hvars 

 örnar på en gång segrade och bjödo säkerhet och lugn."' 

 Genom det ädelmod, som i och med den nya staten 

 kommit akademin till del, öppnade sig „vidgade utsik- 

 ter — — för akademins trefnad och värksamhet till 

 upplysningens och de allmänna sedernas förkofran". De 

 tidigare så nödtorftigt understödda yngre lärarne kunde 

 numera egna sig åt ,.en ifrån behofven frigjord värksam- 

 het" ; den grånade läraren kunde med lugn se ålderdomen 

 nalkas; ungdomen hade fått vidgade tillfällen till full- 

 komhgare bildning genom de många nya tjänsterna och 

 de rikhga understöden. Talaren slutade sitt andragande 



Bidrag t. känned. af Fini. 



