158 



svåriglieterna. Dessa invärkade ock, att kejsaren vid 

 ärendets föredragning uppsköt afgörandet tills han fått 

 tillfälle att meddela sig med frih. Gr. M. Armfelt om er- 

 sättningen till militien. Efter hvad v. Haartman visste 

 att meddela, hade dock kejsaren lofvat att med det för- 

 sta på något sätt konfirmera den begärda tillökningen, 

 en uppgift, som bestyrktes af Speranskys lugnande ord. ^) 



Det var således af vikt att för saken vinna Arm- 

 felt, kejsarens nya rådgifvare i finska ärenden, och att 

 ytterligare söka häfva Speranskys betänksamhet. Så- 

 som redan nämndes, hade den akademiska tacksägelsede- 

 putationen på resan till Petersburg besökt Armfelt på 

 Aminne och på höstsommaren mottog denne ånyo såsom 

 gäster såväl prokansler som andra „akademister", hvilka 

 förmodligen kommo för att förvissa sig om understöd af 

 den uppgående storheten. ^) Sedan Armfelt öfverflyttat 

 till Petersburg, inledde Tengström med honom en med 

 tiden mycket liflig korrespondens, i hvilken akademiska 

 ärenden främst togos till tals. Men dessutom gaf han 

 sin unge vän Walleen, hvilken året därförinnan varit så 

 värksam för den nya statens tillkomst, i uppdrag att 

 göra sitt bästa för att öfvervinna Armfelts såväl som 

 Speranskys betänkligheter. 



Omedelbart efter det konsistorium afgifvit sitt för- 

 nyade utlåtande tillställde Tengström detsamma Walleen, 

 som uppmanades att göra hvad han kunde för att skynda 

 på ett lyckligt slut. Framför allt borde han arbeta för 

 att hemkallsräntorna blefvo tilldelade akademin, ty an- 



1) Speransky t. Tengström 8 sept. 1811, L. G. v. Haartman t. 

 d:o 'V28 sept. 1811. 



«) G. M. Armfelt till sin fru 5 aug., 20 sept. 1811. 



Bidras- t. känned. af Fini. 



