159 



närs, menade Tengström, „råka vi med våra indelningar 

 i en obeskriflig villervalla". Först borde Walleen upp- 

 söka Armfelt, på hvilken Tengström „sökt på bästa sätt 

 öfverflytta'"' sin öfvertygelse och af hvilken han väntade 

 sig, att han „såsom vår gamla kansler och dessutom 

 declarerad vän af lärdom och upplysning understödjer 

 vår billiga och lagliga proposition". — „Sedan du fått 

 höra hans tankar — fortsatte biskopen - — och fått hans 

 löfte om bistånd, önskar jag du må besöka kanslern med 

 innelykta bref, som ej innehåller några egentliga detail- 

 ler i saken, utan blott anvisningar på din vidare explica- 

 tion. Skulle han än fordra af dig en ytterl. note att pre- 

 senteras hos kejsaren, den jag värkel. tror vara nödvän- 

 dig, efter den tour saken numera fått, så har jag såsom 

 anledning därtill uppsatt i conformité med protokollet 

 hosfölj:de promemoria, hvars alla momenter synas för- 

 tjäna en klar och bestämd decision, på det chicaner och 

 tvister vid tillämpningen framdeles må undvikas. Kans- 

 ler har nyligen skrifvit mig till och försäkrat, att vi skola 

 få les revenues supplémentaires, vi begärte, men säger 

 tillika, att han om sättet att häfva de af gen. guvernören 

 uppkastade svårigheter ville conférera med baron Arm- 

 felt. Säkert har gubben ej begripit den sak han yttrat 

 sig uti. Han fortfar än att yrka, det han är vår man 

 och att han blott yrkar på ersättning för hemkallsrän- 

 torna. Skicka mig vid tillfälle detta utlåtande, mig själf 

 till uppbyggelse. Ingen annan skall få del däraf". — 

 Med framhållande af att statsvärket, hvars dåliga ställ- 

 ning de föregående åren han antog ha „allarmerat veder- 

 börande", höll på att förbättras genom 1811 års rikligare 

 uppbörd, slöt Tengström sina råd med uppmaning till 

 Walleen att söka hindra frågans vidare öfverlämuande 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



