160 



till generalguvernören och konseljen. „Därigenom vinnes 

 ej annat, menade biskopen, än nytt gräl, och tiden går 

 förlorad. Flere professorer och adjunkter, som tjänt förut 

 med dåliga penningelöner, men nu vänta och hoppas för- 

 bättring, äro högst inquiéta öfver dröjsmålet. Kanslern 

 lofvar compenser les retards." i) 



Äter, såsom året därförinnan, satte sig Walleen i 

 rörelse för att motsvara sin ..nådige oncles" förtroende, 

 och han hade denna gång förnöjelsen att icke möta nå- 

 gra större svårigheter. För egen del hade han helst dra- 

 git sig tillbaka från sekreterarebefattningen, men han upp- 

 sköt därmed tills han hunnit förbereda statsfrågan till 

 sluthgt afgörande. Midsommartiden hade han lofvat Teng- 

 ström att vid första tillfälle föredraga för kansler de ären- 

 den, som af denne upptagits på en nota, och på hösten, 

 då han återkommit från sin resa till Finland, satte han 

 sig genast i förbindelse med kansler. Han fann denne 

 obeslutsam, men fick dock den uppfattning, att han värk- 

 ligen ville understödja akademins begäran. Afven hop- 

 pades Walleen, att frih. Armfelt, hvars mening kejsaren 

 behagade inhämta rörande de militära hemmanen, skulle 

 afgifva ett gynnsamt utlåtande. Hvad som närmast för- 

 svårade frågan, var att det öfverskott, som upptagits i 

 statsförslaget, vid närmare pröfning befanns tämhgen illu- 

 soriskt, ity att det bestod i finska kronans fordringar 

 hos ryska militärkassan. Afven bidrog gen. guvernörens 

 redan nämnda utlåtande att minska akademins apparan- 

 ser. Om detta utlåtande menade Walleen för öfrigt, att 

 det var så konfyst och illa författadt, att man hade svårt 



1) Tengström t. Walleen 25 okt. ISll. Följande dag skref T. 

 om samma ärende till Armfelt. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



