167 



lag mot de finska sånggudinnorna, såsom det också vitt- 

 nade om det kraftiga beskydd, hvarmed Speransky, uni- 

 versitetets stolthet och stöd („grande decus columenque 

 nostrum"), fortfor att hägoaa, hjälpa och förkofra den åt 

 honom anförtrodda akademins välfärd. Den nyss rönta 

 välgärningen frestade nogsamt till nya uttryck af akade- 

 mins tacksamhet mot kejsaren, som väckte den nuva- 

 rande generationens förtjusning och skulle blifva ett före- 

 mål för framtidens beundran. Men konsistorium befarade, 

 att en upprepning af sådana yttringar af akademins tack- 

 samhet, som redan framförts genom dess deputation till 

 Petersburg och därefter framträdt vid den akademiska 

 glädjefesten, endast skulle trötta kejsaren, som med sina 

 åtgöranden icke eftersträfvade egen ära, utan endast det 

 allmänna bästa. Därför uppdrogo nu konsistorii ledamö- 

 ter åt kansler att vid lägHgt tillfälle framhålla för kejsa- 

 ren de känslor af vördnad och hängifvenhet, som svällde 

 i deras bröst. ') 



Med särskild mention honorable ihågkoms jämväl 

 kanslerssekreteraren C. J. Walleen, hvilken, såsom redan 

 nämndes, varit prokansler behjälplig att vinna understöd 

 åt konsistorii hemställan och jämväl såsom just utnämnd 

 medlem af den finska komitén väl haft tillfälle att uttala 

 sig om ärendet. Som han vid samma tid afgick från sin 

 akademiska befattning, hade konsistorium ytterligare an- 

 ledning att i den tacksägelseskrifvelse, det aflät till ho- 

 nom, uttala sin „aldrig upphörande förbindelse och er- 

 känsla" för det kraftiga understöd, hvarmed han nu så- 

 som tidigare befrämjat universitetets fördelar. Och gjorde 

 sig konsistorium förhoppningar om att „herr lagman och 



1) K. P. 27 dec. 1811, K. E. 28 dec, 1811. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



