176 



~Q '^g^' 1811 lämpligast att icke upprepa tidigare uttryck af 

 glädje öfver kejsarens välgärningar. Utan tvifvel var det 

 ock klokast att nu afstå från vidare manifestationer och i 

 stället, såsom Speransky tillrådde, söka att genom nyttig 

 värksamhet motsvara kejsarens förhoppningar. Ty redan 

 i början af året hade den stora ynnesten ådragit akademin 

 en uppmärksamhet, som icke på alla håll var alldeles 

 välvillig, 1) och då den nu ytterligare ökades, kunde man 

 antaga, att känslorna icke blefvo gynnsammare. Ibland 

 öfriga stater och kårer i staden, hvilka icke blifvit i 

 samma grad föremål för den kejserliga nåden, tyckes en 

 och annan känt afundsamhet mot akademin, som så rik- 

 ligen öfver ho pats med välgärningar. Och inom själfva 

 regeringskonseljen, som redan hade svårt att reda sig 

 med landets klena finanser, torde man med allt skäl känt 

 sig betänksam med hänsyn till de stora understöd, som 

 «kulle för akademin utanordnas, och de förmåner, med 

 hvilka de nya akademihemmanen skulle åtnjutas. Också 

 undrade Tengström, som så kraftigt hade medvärkat 

 till det uppnådda ändamålet, huruvida regeringen ännu 

 skulle finna „på någon utväg att trakassera oss". 2) All- 

 deles utan bråk gick det heller icke. 



Besynnerligt nog föranledde den frikostighet kejsa- 



1) „Sentimenten, som denna betydliga akademiska fördel hos 

 många utom akadeniistaten väckte ocli än väcker, voro och äro än: 

 afund och missunsamhet" — skref adj. J. H. Avellan till "Walleeu. 

 Själf var han, såsom andra vid akademin, ytterst glad öfver förbätt- 

 ringen, som gaf äfven honom nya fördelar, men han framhöll, riktig 

 nog, att de beviljade fördelarna afsägo icke endast en viss folkklass 

 och de nuvarande academici, utan jämväl alla dem som framdeles 

 sträfvade till akademin, A. till "\V. 9 apr. 1811. 



•-) Till Walleen 28 dec. 1811. 



Bidrao- t. känned. af Fini 



