178 



mins fromma, skref han: „Billigt bör jag dela med min 

 broder förebråelser för den kejserliga välgärning akade- 

 min är vederfaren, ty vid min förra vistelse härstädes 

 framförde jag behofvet af hvad som sedan i nåder är be- 

 viljadt, och just i anledning däraf, icke öfvertygelsen om 

 sakens nytta och vikt, bjuder jag till att vederlägga ve- 

 derbörandes ofog, klander och drafvel." Och hänsyf- 

 tande på G. M. Armfelts motsedda utnämning till kans- 

 ler, tillade han, om också icke utan ironi: „Man bör hop- 

 pas, att tonen blir annorlunda hädanefter, sedan kansler- 

 skåpet återfaller i förra händer." ^) 



Några månader senare återkom Tengström till samma 

 ämne. Han uttalade den förhoppning, att det val af kans- 

 ler, som konsistorium något därförinnan förrättat och ge- 

 nom hvilket G. M. Armfelt kallats till akademins ledare, 

 skulle tjäna till att skydda akademin „mot det tadel kej- 

 sarens stora nåd henne så oförskyldt ådragit". „Jag tror 

 opartiskt, medgaf Tengström, att vi varit belåtne med li- 

 tet mindre än vi fått", „men — fortsatte han — vi rå ej 

 därför att kejsaren velat hafva det ungefärl. så hos oss 

 som vid de universiteter han stiftat i Dorpat, i Wilna 

 och- Charkow, ehuru dock alla dessa 3 universiteter fått 

 vida större stat än vi. Men så äro ock vårt lands till- 

 gångar mindre och statsutgifterna böra väl modereras 

 och lämpas därefter. Emellertid äro inga gamla löner 

 utöfver förra staten förökta, utan blott nya akademiska 

 lärotjänster tillagde, och till dem äga alla folkklassers 

 barn rätt att i en framtid competera. Måtte alla stats- 



1) Aminoff t. Tengström 8 maj 1812. Aminoff afsåg säkerli- 

 gen sitt besök i Petersburg i början af 1810, da han på ett mycket 

 lyckligt sätt uppträdde såsom ledare för den finska officersdeputa- 

 tionen. 



Bidrag- t. känned. af FinL 



