III. 

 Karislersskiftet år 1813. 



1. 



Speranskys fall. 



Då konsistorium i tacksägelsebrefvet till Speransky 

 talade om det beskydd det ånyo fått röna af sin kans- 

 ler, hade det utan tvifvel rätt i sitt antagande, att Spe- 

 ransky med sitt inflytande understödt konsistorii hem- 

 ställan om tillökning i den nya staten. Ty utan en så- 

 dan hjälp hade frågan nog icke erhållit en så gynnsam 

 lösning. Att man till en början icke varit belåten med 

 den omvårdnad den af ryska rikets förvaltningsärenden 

 surchargerade statsmannen egnat akademin, var nog så 

 visst. Men med tiden hade en förändring till det bättre 

 inträdt, närmast väl under inflytande af Speranskys se- 

 kreterare i akademiska ärenden samt af akademins ni- 

 tiske prokansler, biskop Tengström. Så kunde VValleen 

 kort före sin afgång förklara, att Speransky värkligen 

 begynt intressera sig för akademins sak. Och hans efter- 

 trädare L. G. v. Haartman, som till en början känt sig 

 missnöjd med Speransky, hade numera idel loford om 

 sin förman. Kort efter det han tillträdt sin befattning 



