184 



skref han, i början af år 1812, till Tengström: „Jag skulle 

 kanske böra göra ingressen med loford öfver vår kans- 

 ler. Men hans förtjänsters beröm äro långt öfver min 

 pennas höfva. Aldrig har jag förr än nu kunnat tro, att 

 han värkligen af hjärta och själ intresserar sig för Abo 

 akademi. De som påstå och påstått annorlunda hafva 

 säkert bedömt hans nit för Finlands lärosäte efter mått- 

 stocken af sin egen lilla egenkärlek." — Och om sitt eget 

 förhållande yttrade han: „Speransky — då man rätt lär 

 sig känna honom — är den första chef man kan önska 

 sig. Om han en gång fattar tillgifvenhet för en männi- 

 ska, så kan man räkna därpå. Hela hans väsende är 

 realité." i) 



På Speranskys fortsatta ynnest mot akademin och 

 på hans inflytande hos kejsaren, akademins vördnads- 

 värde välgörare, byggde konsistorium vidare planer på 

 akademins förkofran. Till dem hörde förslaget att an- 

 vända akademins fonder till inköp af jordagods samt an- 

 sökningen att med det snaraste erhålla det ökade under- 

 stöd för akademihusets fullbordan, som utlofvats i reskr. 

 af den 1722 febr. 1811. Om den förstnämnda frågan få 

 vi orda vidlyftigare i det följande; om den senare må 

 här nämnas, att prokansler i mars 1812 vände sig på 



') L. G. v. Haartman t. Tengström 17 nov. 1811, 12 jan., 15 

 febr. 1812. Om det intryck konsistorii tacksamhet gjorde på Spe- 

 ransky kunde v. Haartman berätta: „Gratulationsbrefvet [förmodl. 

 kons. skr. af d 2^12 1811] till kanslern blir obesvaradt. Han har 

 skäl däruti att komplimenterna böra stadna hos honom. Dock syn- 

 tes det, att de loford, han fick, föUo i god jord. Han tyckte att bref- 

 vet var mycket väl skrifvet och ville nödvändigt, att jag skulle upp- 

 lysa, hvem som var autor därtill. Det var svårt för mig; dock kunde 

 jag icke gissa på någon annan än farbror eller Wallenius." 



Bidrag- t. känned. af Fini. 



