187 



berodde på intriger af Speranskys talrika och mäktiga 

 fiender, i) 



Sakligare och i lugnare ord, om också icke utan 

 djup rörelse, yttrade sig Aminoffs kollega i den finska 

 komitén, Speranskys förre sekreterare C. J. Walleen om 

 händelsen. „En horribel katastrof, som här tilldragit sig 

 — skref han den ^/^ n. st. till prokansler — lämnar mig 

 denna gång en särskild, tyvärr alltför obehaglig anled- 

 ning att skrifva till min oncle. Speranskys politiska exi- 

 stence har upphört och han själf är i desse dagar bort- 

 skickad, jag vet ej med visshet hvart; några påstå till 



Sibirien. Skulle väl någon kunnat tro, att han, som 



ägde och tycktes förtjäna sin ädla monarks oinskränkta 

 förtroende, haft den infamin att begagna sig däraf för 

 att delta i en komplott, som icke syftat på mindre än att 

 inom få veckor härefter öfverlämna kejsaren och ryska 

 rikets hufvudstad i Napoleons händer! Och likväl ges 

 här ingen, som numera tviflar därpå, ej en gång jag, 

 som, van att anse Speransky för en man af helt andra 

 grundsatser, i början trodde den föregifna komplotten 

 blott vara diktad såsom ett skäl för hans fall, föranledt 

 af särskildta omständigheter, utan hans egentliga vållande, 

 och som därför behöfde starka grunder för att öfverty- 

 gas om motsatsen." 



Efter denna inledning meddelade Walleen, om ock 

 med reservation, hvad han hunnit inhämta rörande kom- 

 plotten och dess upptäckande samt om tillgången vid 

 Speranskys arresterande den i'/gg mars. Om Speranskys 

 sista audiens hos kejsaren förtäljde han ett och hvarje, 

 som tydde på att Speransky därunder „ådagalagt all den 



1) Till Tengström 8, 12, 24 apr., 8 maj 1812. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



