189 



af hvilken Finland kunde vänta stöd och försvar, när en 

 gång, efter sakernas naturliga lopp, Armfelts carrière, förr 

 eller senare, måste slutas. Att då, i ett ögonblick, se allt 

 hopp i detta afseende förloradt och på ett så oförmo- 

 dadt sätt finna ett nytt skäl för den nedtryckande öfver- 

 tygelsen, att man aldi'ig med full visshet kan bygga på 

 någon enda människas heder och dygd, måste vara oän- 

 deligen smärtande för hvar och en, som gärna ville tro 

 på bägge hos andra, likasom hos sig själf." — Med be- 

 dröfvelse framhöll Walleen vidare, huru djupt saken måtte 

 känts för kejsaren, som ju framdragit Speransky från 

 hans obetydlighet, skyddat honom mot hans talrika fien- 

 der och således bort kunna räkna på hans tillgifvenhet 

 framom andi-as. „Den ädlaste af alla människor, är han 

 för god för att herska på en tron och bland ett folk, där 

 hans afsikter af ingen understödes och där i synnerhet 

 fasthet i viljan och förtroende till sig själf äro så högst 

 nödvändiga egenskaper." Om följderna af Speranskys 

 fall utlät sig Walleen mycket pessimistiskt. De hade re- 

 dan visat sig, menade han, „och skola ofelbart ännu mer 

 visa sig, till känning äfven för oss, som igenom ett olyck- 

 saligt öde blifvit fastade vid ett land, där, mer än i nå- 

 got annat, det enskilda intresset regerar med alla de små 

 passioner, som däraf födas, och där den goda viljan hos 

 en enda förmår så litet till vår fördel. Vår ställning är 

 värkeligen beklagansvärd och kan aldrig bli lycklig i 

 framtiden, isynnerhet då, också inom oss, ingen med all- 

 vare arbetar därpå och då man här åter betraktar oss en- 

 dast som fiender, hvilka en dag skola écraseras." 



I en senare relation af den 10 juni 1812, meddelade 

 Walleen nya uppgifter om katastrofen, hvilka till en del 

 Icorrigerade de förra. Han visste nu förtälja, att opinio- 



Xat. o. Folk, H. 69. 



