193 



med Speransky förbindelser, hvilka därefter vuxit i för- 

 troligliet och särskildt torde stärkts under besöket i Pe- 

 tersburg våren 1811. Såsom han för frih. J. F. Aminoff 

 framhöll, hade han hyst en obegränsad vördnad för den 

 ryska statsmannens begåfning, och han hade af dennes 

 ynnest förväntat sig fördelar för akademin, hvilkas er- 

 nående nu betydligt försvårats. Därtill ännu fruktade 

 han, att Speranskys aflägsnande komme att invärka men- 

 ligt på de finska ärendena i allmänhet och att det främst 

 skulle ha till följd en förändring af Rysslands yttre poli- 

 tik. För Walleen förklarade han, att han ansåg ett of- 

 fensivt krig så oundvikligt, att han icke vågade drömma 

 om ett „snart lugn", i) Med denna fruktan för ett allmänt 

 krig förenade sig farhågor för en ny strid om Finlands 

 besittning med alla däraf härflytande eventualiteter. 



Såsom andra i landet och vid akademin lät sig Teng- 

 ström till en början dupera af de för Speransky oför- 

 månliga ryktena och han kände sig djupt berörd af hän- 

 delsen. „Jag är i mitt innersta förkrossad och nedsla- 

 gen öfver den roll Speransky spelt — skref han till Wal- 

 leen — - och måste däraf taga en ny anledning att misan- 

 tropiskt misströsta, om det mer finnes någon dygd och 

 ära i världen." Och till Aminoff yttrade han: „Tusende 

 mörka föreställningar både om anledningen till och sui- 

 terna af en slik ohygglig tillställning upphöra ej att om- 

 kringhvälfva mig och hafva för långliga tider stört mitt 

 sinneslugn, det jag kanske aldrig mer skall återvinna. Min 

 innerliga kärlek och tillgifvenhet för kejsarns person för- 



"början af ryska väldet. De som nogare känt honom ge rättvisa åt 

 hans liberala och kloka styrelsegrundsatser." Eotkirch t. Aminoff 12 

 apr. 1812. 



') Till Wallen 7 apr. 1812. 



Nat. o. Folk, H. 69. IB 



