194 



följer mig med idkeliga sorgliga aningar om oupphörliga 

 lika förrädiska anslag och de mångfaldiga olyckor dyme- 

 delst så lätt kunna drabba oss. Jag skulle vara frestad 

 att önska, det han ej lämnade sin hufvudstad och styrel- 

 sen af de allmänna affairerna; men också denna önskan 

 är en följd af min inquietude och min upprörda inbill- 

 ningskraft. Vid detta laget lär han kanske redan vara 

 på vägen till armén, följd af alla sina undersåtares, åt- 

 minstone af alla redliga finnars varmaste lyckönskningar. 

 Den högste varde honom såsom sin ögonsten och late 

 honom och oss alla väl gå," ^) 



Äfven genom Armfelt, Speranskys politiske motstån- 

 dare, sökte Tengström inhämta närmare underrättelser 

 om händelsen. Armfelt hade näml. af Walleen och Ami- 

 noff omnämnts såsom den hvilken tidigast kommit under 

 fund med „komplotten" och medvärkat till dess motande, 

 hvarför han bättre än andra borde kunna tillfredsställa 

 biskopens vetgirighet. Men det var icke mycket Teng- 

 ström på den vägen fick veta. „Jag ser af Ert sednaste 

 bref — skref Armfelt från fältlägret till svar — att hän- 

 delsen med Speransky mycket affecterat herr biskopen — > 

 och hur skulle det vara annorlunda? En man med så 

 mycket förstånd, som monarken öfverhopat med nåd, som 

 hade dess hela förtroende, som ännu i dag har som 

 homme à talent hans goda opinion, denne man, säger jag, 

 skall låta förvilla sig på den väg honom anstår att följa. 

 Jag inser ej ett precist förräderi el. planer till révolu" 

 tion, som flere vill att det skall vara. Men snarare en 

 omätelig ärelystnad och styrelsesjuka samt en lust att för- 



') Till Walleen ofvann. dag; till Aminoff 18 apr. 1812; S c hy- 

 bergs on, J. Tengströms vittra skrifter s. 125 — 126. 



Bidrag t. känned. af FinL 



