195 



ändra och tillintetgöra, oberäknade enskilta passioner, hat 

 mot personer, som man ville störta — — — och allt 

 detta i en moment, då ett grufvel. krig var på punkten 

 att utbryta. — — — Emedlertid är för det närvarande 

 inga spår af fara för kejsarens person eller makt. ^) 



Men Tengström var för gammal och slug för att i 

 längden sätta tro till de allmänna rykten, som utspriddes 

 om Speransky, och de förklaringar, som gåfvos honom 

 af Walleen och Armfelt, tillfredsställde honom icke. I 

 sina skrifvelser till Aminoff återkom han till den „för- 

 dömda catastrophen" — dels för att uttala sin bedröf- 

 velse, dels väl för att erhålla närmare underrättelser. Om 

 Speranskys värksamhet såsom kansler hade han endast 

 godt att säga. „Vår akademi förlorade i honom en lärd 

 och oss mycket bevågen styresman", förklarade han upp- 

 riktigt. Och åt den förseelse, för hvilken Speransky be- 

 skylldes, sökte äfven han gifva den förmånligaste förkla- 

 ring; han antydde t. o. m. möjligheten af att det hela grun- 

 dade sig på politiska intriger, genom hvilka kejsaren bhf- 

 vit duperad vid en för Ryssland högst kritisk tidpunkt. 

 I maj, då han erhållit af Aminoff något gynnsammare 

 meddelanden, skref han till svar: „Huru gärna ville ock 

 icke jag tro Speransky oskyldig eller åtminstone ej så 

 brottslig som han i första ögnablicket af sitt fall före- 

 ställdes! — — Hans öde skall oupphörligen intressera 

 mig, om han ock olyckligtvis på den politiska banan blif- 

 vit vilseförd. Förmedel, ville han ej ha krig. Och kan- 

 ske tog han i detta afseende mesurer, som ej voro rik- 

 tiga eller tillbörliga? Men detta är blott gissning och 

 hela händelsen visserl. än en gåta, särdeles för oss, som 



') Armfelt t. Tengström 14 maj 1812. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



