Armfelts utnämning. 



Den stora fråga, som sysselsatte akademin, sedan 

 första häpnaden öfver Speranskys öde lagt sig, var den 

 som rörde kanslersämbetets besättande. Skulle utnämnin- 

 gen af ny kansler företagas utan vidare eller skulle aka- 

 demin tillåtas att på vanligt sätt utöfva sin förslagsrätt? 

 Och om det sistnämnda medgafs, skulle man då före- 

 draga en rysk dignitär, någon bland dem, till hvilka tan- 

 karna gått redan under krigstiden; eller skulle konsisto- 

 rium söka sitt nya stöd inom den komité af landsmän, 

 som nyss etablerats i Petersburg'? Yissa skäl talade för 

 det förra, andra däremot, och resultatet blef att konsisto- 

 rium med stor enhällighet ställde sitt hopp till den fin- 

 ske statsman, som redan i fråga om Finlands regering 

 öfvertagit arfvet efter den myndige rikssekreteraren och 

 hvars hjälp man i statsfrågan redan anropat: den till Pe- 

 tersburg nyss öfverflyttade, en tid så namnkunnige poli- 

 tikern och krigsmannen, friherre Gustaf Mauritz Arm- 

 felt, Gustaf den tredjes ryktbare gunstling, nu kejsarens 

 högt betrodde rådgifvare. 



På våren 1811 hade Armfelt för alltid lämnat Stock- 

 holm, sin äras och sina nöjens forna skådeplats, för att 

 tillbringa sin återstående lefnad i sin finska fosterbygd. 

 Det var andra gången han kände sig förskjuten af det 



Nat. o. Folk. H. 69. 



