200 



Men hvilans tid bief, såsom kändt, mycket kort. I 

 Finland ställde man inom politiskt bildade kretsar stora 

 förväntningar vid de tjänster Armfelt komme att göra 

 sitt hemland, och kejsaren önskade att för ledningen af 

 de finska ärendena erhålla i sin närhet en person med 

 större världserfarenhet och politisk begåfning än den fin- 

 ska byråkratin kunde prestera, ßedan i maj befann sig 

 Armfelt, efter erhållen kallelse, i den ryska kejsarstaden, 

 därifrån han på sommaren återvände, h. o. h. intagen af 

 kejsarens personlighet och öfvertygad om hans välvilliga 

 afsikter gentemot Finland. Med åsidosättande af alla ti- 

 digare betänkligheter bosatte han sig på hösten s. å. i 

 Petersburg för att tjäna sitt nya fädernesland och sin 

 nya herskare, i hvilken han numera såg Finlands välgö- 

 rare och Europas framtida befriare från det franska kej- 

 sardömets förtryck. Med den företagsamhet och energi, 

 som utmärkte hans temperament, kastade han sig in på 

 de märkhga frågor rörande Finlands förvaltning, hvilka 

 vid denna tid motsågo sitt afgörande. Men jämte dessa 

 ärenden sattes han också i tillfälle att taga befattning 

 med den hemställan om akademistatens „värkställighet", 

 som konsistorium gjort hos kejsaren och hvarpå det med 

 otåHghet bidade svar. Yäl gingo de akademiska ären- 

 dena sin egen väg och, såsom redan blifvit nämndt, hy- 

 ste Tengström den uppfattning, att föredragningen af 

 ifrågavarande ärende skulle bero endast up på kansler. 

 Men till följd af sin kamerala natur kunde frågan med 

 allt skäl hänföras — såsom den också hänfördes — till 

 de ärenden, öfver hvilka den finska komitén borde utlåta 

 sig. Och för öfrigt hade ju Armfelt blifvit af prokansler 

 uppfordrad att med sitt personliga inflytande understödja 

 akademins önskningsmål. Den höga ställning han intog 



Bidrag; t. känned. af Fini. 



