201 



såsom Finlands främste företrädare invid tronen gjorde 

 näml. honom särskildt lämpad att värka till förmån för 

 de fattiga academici, hvilka fruktade att gå miste om en 

 dem utlofvad position, och att motvärka de inflytelser, 

 som kunde från finskt regeringshåll uppställa sig mot 

 akademins sträfvanden. Kom så ännu en omständighet, 

 som värkade att Armfelt skulle framför andra framstå så- 

 som den man, hos hvilken akademin kunde förvänta sig 

 ett beredvilligt understöd och hvars råd kejsaren skulle 

 med särskild nåder upptaga, då det blef fråga om ären- 

 den rörande just Abo akademi. 



Under Armfelts första storhetstid, under Grustaf III:s 

 sista år, hade det nämligen händt, att den af lyckan om- 

 huldade konungagunstlingen bland andra utmärkelser äf- 

 ven hugnades med kallelsen att öf ver taga kanslersämbe- 

 tet vid kongl. Abo akademi. Väl voro den 34:årige öf- 

 verste kammarjunkarens och generalmajorens föregåen- 

 den — såsom han också själf vid kallelsens emottagande 

 blygsamt nog framhöll — icke af den art, att de kunde 

 anses ha förberedt honom till ledningen af en hög läro- 

 anstalt. Men consistorium academicum, som plägat söka 

 sina kanslerer bland rikets inflytelserikaste män, gjorde 

 sig goda förhoppningar om den nytta akademin komme 

 att hafva af den för vittra sysselsättningar intresserade 

 gunstlingens försök på ett område, där han ännu icke 

 hunnit utveckla sitt snille, såsom konsistorium också för- 

 modade, att den nya värksamheten skulle komma att be- 

 reda den valde samma „rena förnöjelse som dess store 

 företrädare till sin fullkomliga tillfredsställelse smakat af 

 den ärorika möda de till uppfostringsvärkets förbättring 

 och nyttiga kunskapers utbredande användt". Och konung 

 Gustaf III hade med desto större belåtenhet öfverlämnat 



Nat. o. Folk, H. 69. 



