202 



åt Armfeit vården om akademin som denne, efter hvad 

 konungen uttryckte sig, därstädes grundat den kärlek 

 för vittra yrken, som hos honom förenade „snillets för- 

 tjänster med vapnens". Enligt konungens tanke skulle 

 det blifva för Armfelt en värdig omsorg att värka för 

 vetenskapernas förkofran i sin fosterbygd, som nyss åter- 

 vunnit freden, till god del genom hans medvärkan. „Huru 

 glad skall icke — förmenade konungen — krigsmannen, 

 huru trygg jordbrukaren af alla stånd anförtro söners 

 uppfostran, den förre åt sin anförare, de senare åt en 

 försvarare och alla åt en landsman, som, uppfödd i de- 

 ras sköte, återkommer till dem ännu i den glada ålderns 

 muntra dagar med äran af viktiga värf och de högsta 

 värdigheter." i) 



Uppfyllda blefvo de stora förväntningar, som ko- 

 nung och konsistorium ställde på Armfelts kanslerstid, 

 nu icke. Utom helt vanliga akademiska ärenden — be- 

 fordringsfrågor, tvister rörande akademihemmanen o. s. v. 

 — kom Armfelt icke att taga befattning med någon an- 

 nan märkligare åtgärd än — påbjudandet af trohetsed 

 till Gustaf in:s son och efterträdare. Några månader där- 

 efter anträdde han sin kända utrikesresa och innan året 

 1792 gått till ända hade han på egen begäran, föranledd 

 af politiska förvecklingar med den nya regeringen, blif- 

 vit entledigad från kansleriatet. 2) Därpå förgick halft- 

 annat årtionde utan att det torde kommit till någon be- 

 röring mellan akademin och den afsatte statsmannen, 

 som under flera år var föremål fÖr regeringens misshag 



') K. K. 6 sept. 1791; Armfelt t. konsist. 16 sept. 1791; kg-1. 

 skr. 13 sept. 1791. K. K. B. 



-) Armfelt t. konsist. 14 juli, 30 nov. 1792. 



Bidrag; t. känned, af Fini. 



