k 



205 



skilde visserligen snart nog båda åt och det förefanns 

 därefter inga utsikter för att nya relationer skulle i fram- 

 tiden uppkomma. Men genom Armfelts oförmodade öf- 

 verflyttning till Finland och efter hans upphöjelse till 

 kejsarens främste fiuska rådgifvare ändrades helt plötsligt 

 förhållandet på ett sätt, som gjorde ett närmande till den 

 naturligaste sak. Ty utom det inflytande Armfelt genom 

 sin personlighet och ämbetsställning i allmänhet ägde hos 

 herskaren öfver det land, hvilket numera blifvit hans fä- 

 dernesland, var det att förmoda, att minnet af hans forna 

 kanslerstid skulle förläna honom anseende jämväl i aka- 

 demiska frågor, såsom det ock gaf den läroinrättning, 

 hvilken i tiden stått under hans omvårdnad, alldeles sär- 

 skild anledning att fly till hans råd och hjälp. 



Om Armfelts befattning med konsistorii hemställan 

 känna vi icke mycket utöfver hvad som redan blifvit 

 därom nämndt, men vi kunna sluta till att hans yttrande 

 var till förmån för akademin och att det invärkade på 

 sakens slutliga afgörande. At J. Fr. Aminoff berättade 

 Armfelt efter ärendets föredragning, att då han tog ihop 

 med de finska ärendena, „akademins affaire var redan 

 bortfuskad till sin principe", hvilket tyder på att han gaf 

 den en annan riktning, i) Och en i förhållandena så ini- 

 tierad person som Tengström uppgaf någon tid efteråt, 

 att utan Armfelts hjälp^ frågan om statsregleringen al- 

 drig aflupit efter önskan. 2) Att denna uppfattning de- 

 lades af det akademiska konsistoriet, framgick däraf att 



^) Armfelt t. Aminoff 29 nov. 1811; Hartman, De tre gusta- 

 ^ianerna s. 259. 



^) Tengström t. Walleen 17 juni 1812. 



jSTat. o. Folk, H. 69. 



