207 



Så fästas omsider broderligen vid moderlandets sköte, 

 efter omskiftande öden och en lugnad storm, afkomlingar 

 af samma fosterjord; de värka i olika kretsar, med olika 

 förmåga, för allmänt väl; men samma fosterlands känsla, 

 samma nit för sanning och ljus, för rätt och godt, är al- 

 las gemensamma förenings punkt. Och akademin förutser 

 med en glad visshet, att hon aldrig där skall söka Eders 

 Exc. förgäfves." \) 



På dessa vackra ord svarade Armfelt helt kort i 

 bref af den ^^25 januari 1812. Konsistorii tacksamhet 

 gladde honom så mycket mera som han „i allt hvad på 

 mig ankommer söker för mina landsmän utveckla hela 

 värdet af vårt fosterlands nuvarande lycka". „Aka- 

 demin har — förmenade Armfelt — med rättvisa njutit 

 första frukten af denna Finlands stigande sällhet, och 

 det på ett sätt, värdigt en mäktig och ädelmodig regent 

 och ett lärosäte, på hvilkets nit och omsorg landets ung- 

 doms moraliska bildning kommer att bero ej allenast som 

 medborgare, men äfven som gagneliga ämbetsmän. Kej- 

 sarn, Finland och måhända norra delen af Europa hafva 

 ögonen fastade på Er, mina herrar, och det är för mig en 

 sann tillfredsställelse att tro, att alla de fordringar, som 

 möj eligen i detta afseende kunna förekomma, icke blifva 

 fruktlösa." 2) 



Vidlyftigare uttalade sig Armfelt några dagar senare 

 i skrifvelse till prokansler om den kejserliga nådens be- 

 tydelse. „Jag förtjänar visserl. icke — yttrade Armfelt — 

 all den tacksamhet, hvarmed herr biskopen hedrar mig 

 relatift till den nåd, som kejsarn visat Abo lärosäte. Allt 



') K. E. 27 dec. 1811. 



^) K. K. B. Tryckt hos Lagus, Ur finska högsk. kanslersb. 

 s. 14. 



Nat. o. Folk. H. 69. 



