208 



var besluta dt före min tid, men måhända att jag och den 

 hederl. lagman Walleen hafva del uti, att -det löftet fick 

 en form och sattes i execution." Svårigheterna hade vål- 

 lats af „orätta begrepp om Finlands ställning som en lag- 

 bunden och till civilisation ämnad stat" och det däraf föl- 

 jande „paralytiska, som herskat i finska affairernes gång" 

 och hvarom kejsaren själf yttrat sig för Rehbinder. Efter 

 denna inledning fortsatte Armfelt med den blandning af 

 ironi och välmening, som utmärkte hans förmaningar till 

 akademin: „Hvem vet ej, att professionerne äro väl be- 

 satte vid Ab o akademi? — Men lärdom är ej tillräckel., om 

 ej värksamhet och en sann patriotism lifvar ett uppfo- 

 strings-värk af dettas beskaffenhet. Man skall med värma 

 och nit omfatta ett kall, som har sin förnämsta belöning 

 och sitt största värde uti framtidens rättvisa och egen till- 

 fredsställelse. Förlåt mig, herr biskop, [om] en gammal 

 soldat, som. aldrig kunnat säga annat än hvad han tänker, 

 vågar framställa för en man med snille och förfinad smak, 

 som Ni, akademins ställning sådan som den är. Kejsarn 

 känner nu fullkoml. väl hvad han gjort för den, ty man 

 har ej underlåtit att underställa honom jämförelser med 

 de öfriga akademiernes tillstånd i dess rike. Han fodrar 

 således något tillbaka och ser ej utan en viss förundran 

 Finlands ungdom hitströmma för att söka cadettcorpser 

 och gymnasier, i hvilka de säkerl. ej bildas att blifva 

 dygdiga och moraliska finnar, ej en gkng medborgare af 

 något land. Landets fattigdom är visserl. en hufvudorsak 

 härtill. Men skulle ej inrättningar kunna göras, arran- 

 gementer tagas, som minskade kostnaden för ungdomen 

 i Åbo samt i och med detsamma skaffade dem mer efter- 

 syn, mer omsorg för deras yttre bildning och moralité? 

 Ar detta drömmar af mig, så äro de åtminstone föi'latel. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



